— 44 —

hanní, než-li dopinění nápěvu smíšenými hlasy.
Mnohdy však nešetří se ani slohu varhanního, ani zpěvného, a vzniká bezbarvá akademická, snad školská práce.
IX. 'L těchto několika slov vysvítá, že ku provedení dobrého průvodu církevní písně lidu nutna j est znalost harmonie, znalost nauky o závěru (kadenci), starých tónin a částečně i znalost kontrapunktu, mimo vytříbený vkus a dokonalou zručnost ve hře. — Zajisté jest toho mnoho, co se žádá.
Avšak i kratší cestou možno v našich venkovských i městských chrámech docí

liti slušného praeludování i průvodu písně zachováváním těchto zásad:
A) Hrejtež se praeludia uznaných mistrů z not, a necht zanechá se bezcenné improvisování.
I3) Hrejtež se i průvody písní z not, a necht hledí se ponenáhlu vymýtiti ony známé kadence uprostřed písni!
X. Slibme si my, varhaníci, kterýcllž se to vlastně týká, úsilovně a vytrvale aspoii tato významná přání provésti, a zajisté na-bude bohoslužba i v naší vlasti pi-íslušné s kůru důstojnosti!
Bůh žehnej !

Opat Dr. Benedikt Sauter.

Nový opat Emausský, dr. Benedikt Sauter, všem Cyrillistům nezapomenutelný pro úchvatnou přednášku o chorálu, kterou konal v prvních exerciciích Cyrillských, byl dne 27, dubna slavnostním způsobem k nové hodnosti posvěcen. Kněžstvo arcidiecése pražské jej poznalo o předpředešlých kněžských exerciciích, které konal v pražském semináři, přilnuvši k výtečnému kazateli. U Pražanů jest pak osobou vše-obecně milovanou jednak co duchovní rádce a zpovědník, jednak co apoštolský kazatel, který již po roce, co Beuronská rodina Benediktinská do Prahy zavítala, česky kázal. Takový div se v Praze ještě nepřihodil, aby kněz rodem Němec lidu českému tak se zavděčil. Lid český jest vděčný, lásku láskou spláceje. Tím se stalo, že Emausy Pražanům k srdci přirostly. Spatřují zde na vlastní oči důkaz, jalo Církev katolická miluje duše, neznajíc rozdílu mezi národy a snažíc se, aby všem byla vším. Pro tuto lásku právě katolickou miluje Pražan Emausy a na rukou by nosil nového opata. Ze pak i redaktora mnohonásobné svazky k Emausům víží, kdož by pochyboval? Každá slavnost Emausská jest zároveir jeho slavností. Chodí do Emaus jako do domu otcovského a jest tam považován za přítele rodiny. Svěcení nového opata bylo tudíž i pro něho slavností rodinnou.
Opat dr. Benedikt Sauter narozen jest dne 24. srpna 1835 v Langeneslingenu v Hohenzollernsku. Chodil do gymnasia v Sigmaringách a napotom studoval na universitách v Bonnu, Frýburgu a v Kímě, kde r. 1858 jest na kněžství posvěcen a za doktora práva církevního povýšen. Dvě léta pracoval v duchovní správě, načež stal se r. 186o dvorním kaplanem kněžny Hohen

zollernské, až pak r. 1863 vstoupil do řádu Benediktinského, jakmile oba bratří Wolterové, dr. iblaurus, nyní arciopat celé kongregace, a dr. Placidus, nynější opat v Belgickém Maredsous, řeholi svou v Cleve za-loženou do bývalého starého kláštera Augustiánského v Beuronu přenesli.
V Beuronu stal se pocípřevor a později mistr noviců P. Benedikt Sauter prvním pěstitelem onoho chorálu gregoriánského, jehož chvála brzy se roznesla po světě. K rozšíření přesných náhledů o chorálu v širších kruzích výtečně posloužil spis jím vy-daný »Choral und Liturgie« (Schaffhausen v knihkupectví F. Hurterově 1865), který žádnému Cyrillistovi scházeti nemá. Klášter Beuronský stal se vyvoleným sídlem života řeholního v nejkrásnějším smyslu slova. Umění, věda a život sloučily se v lahodný trojzvuk. lh. 1873 zašel si redaktor do Beuronu, aby si ho poslechl. Nezapomenutelné zůstane mu triduum strávené v posvátném klidu kláštera v utěšeném údolí Dunajském, kde byl dožádán za svědka při slavném professu, který skládal P. Ambrož Kienle, nápotomní nástupce P. Benedikta Sautera v pěstování a řízení chorálu. Kdož by telidáž se byl nadál, že Prozřetelnost Boží nás svede ve zlaté Praze ku práci stejnorodé. jak milé bylo překvapení, když r. 1875 objevila se z nenadání v Karlíně ta milá postava pana arciopata! Téhož roku bylo zbožným mnichům putovati do ciziny. Smutné bylo loučiti se s útulkem tak milým, podpřevorovi pak dvojnásobně smutné loučiti se s drahou domovinou. Volders v Tyrolsku přijal na čas rodinu vypovězenců, až hostinná Praha při-pravila jí nový domov, a to v klášteře otcem vlasti, Karlem IV., zbudovaném. K hodnosti převorské povýšený P. Benedikt řídil jednalo