— 42 —

stoj né jejich povolání, jejich povahy a příliš urážlivé Boha. Avšak mnozí snad proto se toho vzdalují, že dávají přednost pobožnosti soukromé. Dlužno vám, velební a drazí spolu-pracovníci, takQvým vysvětliti, že s řídkými výminkami Hospodinu svému více se zalíbí a větších milostí pro sebe si svolají, jest-li že zpěvem pojí se s posvátnými modlitbami, které Církev na veškeré dni veřejných shromáždění našich nám předkládá. »Dobré jest,« praví sv. Bernhard, »Boha oslavovati žalmy a zpěvy duchovními. Býváme-li modlitbou živeni a posilováni, zpěvem žalmů býváme povzbuzováni a potěšováni. Ve zpěvu církevním nalezají duše zarmoucené radost, duše mdlé zotavení, vlažní počátek horlivosti, hříšníci pocitují přitažlivost k pokání. Byt by srdce svčtál:a bylo sebe tvrdší, slyší-lí krásný zpěv žalmový, pocitu] e aspoň počátek lásky ku věcem božským. Jsout i tací, jichž pouhé zpívání žalmů, jemuž jen z pouhé, přirozené náklonnosti naslouchali, ku slzám pokání a obrácení pohnul!-.
Jest-li by však, velební a drazí spolu-pracovníci, vašim farníkům při dobré vůli byla na závadu neznalost zpěvu liturgického, nemeškejme občtovnou pomocí přispívati, aby posvátný zpěv tento oblíbeným a obecným se stal jak v nejmenších, tak v největších farnostech.
Máme tím větší odvalry ku vyvedení myšlénky této na liorlivost Vaši se spolchati, když z předu jsme již toho si jisti, že zde tlumočíme Vaše vlastní přání, jelikož přání v témž snryslu nejurčitějším způsobem vyslovené na diecésní synodě dne 23. a 24. září 18 83 konané, právě obnoveno jest všemi děkany na shromáždění prosynodálním minulého 22. zái•í. K onomu přání přihlížejíce přejeme si tedy co nejvřeleji, aby věřící naší diecése tolik co možno zpěvu církevního se účastnili, aby páni farářové často k tomu je vyzývali, aby své vokalisty jakož i veškeré dítky svých farností na zpěv ten navykali, a posléze aby v ústavech vychovávacích schovanci záhy ku spasitehiému zvyku tomu se přidržovali.
Aby veškerým oněm jednotlivým snahám jednoty se propůjčilo a výsledek se zabezpečil, ustanovujeme výnosem tímto komité pro církevní zpěv, jehož zvláštním úkolem jest povzbuzovati a podporovati provozování zpěvu chorálního v kostelích ústy věřícího lidu. (Následují jména.)
Uvedené komité bude ve styku s veškerými členy duchovenstva diecésního; bude udíleti užitečná pokynutí všem, kdož si toho přáti budou, a přijímati veškeré zprávy, které mu budou zasýlány.

Svoláváme požehnání Boží na všecky, kdož díla tolio se ujmou, hojíce se sladkou důvěrou, že společné úsilí naše brzo korunováno bude výsledkem ku vzdělání všech, ku spáse duší a ku cti Boží.
Redaktor pronesl před několika rohy v ;>Cyrillu« tutéž myšlénku a těší se z tolio nemálo, že arcibiskup Remešský ukládá pro-vedení myšlénky za úkol duchovenstvu svému. jest to ten nejsnažšf a nejvznešenější způsob, jakým provésti lze žádoucí reformu zpěvu církevního. Mám ovšem na zřeteli jen slavnou bohoslužbu (zpívanou mši svatou a slavné nešpory), při které zpěv v řečí národní přísně se zapovídá a a nemíním tím nikterak mluviti na úkor veledůležitého zpěvu obecného v ř e č i národní, který stejnou měrou dlužno zvelebovati při všech ostatnícli pobožnostech a který ve vlasti naší větší důležitosti má, než u ktcréhokolivčk jiného národu. Chorál gregoriánský jest však mateřskou mluvou Církve katolické při slavné, řcla bych ofhcielní bohoslužbě její. Jest tedy obecným zpěvem všech věřících bez rozdílu jazykového. Podstata jclio toho přirozenou měrou vyžaduje, aby se zase stal z p č v e m o b e c-n ý m. Tahovou měrou máme d v ojí zpěv obecný, jeden latinský při slavné bohoslužbě, druhý národní při ostatních pobožnostech. První jest universální, kosmopolitický, katolický a víže nás s celým svétetn, druhý jest partikulární, místní, národní a víže nás s vlastí naši. llůležitost obecného zpi vu v druhé řadě uvedeuélio u nás všeobecně se uznává a oceňuje, důležitost chorálu sv. Rchoře však dosud u nás spravedlivě se neoceňuje a přece právě tíni chorálem vyznavámc víru svou katolickou s celým ostatním svčtěm. Jest mocnou páskou jednoty, která tak podivuhodně nás v jedno tělo pojí. Běh dějin světových vždy zřetelnčj i nám káže, že v přítomném životé cír-]:evním dlužno pěstovati vždy úsilovněji, co pojí a jednotí. Chorál gregoriánský jest takovým pojidlem, které víže veškeré díly světa. Bud zase zpíván o b e c n ě na důkaz, že živě cítíme se býti dítkami Církve o b e c n é!
Praktické zavedení jest snažší, než na první pohled by se býti zdála U nás jsme mnoliem blíže onoho cíle, kterého se arcibiskup Remešský dovolává. Pomocí jed-not cyrillských ]ze chorál snadno proměniti ve zpěv obecný. Nejsnadněji lze počíti s gregoriánskou mší. Bud jedna pečlivě nacvičena na př. Missa in festis