— 34 —
O církevní písni lidu
se zvlaštnim zřetelem na vzorný průvod varhan.
Piednášel o slavnosti Brněnské Fr, Holísek, příklady hudebními znázorňoval Fr. Musil.
(Pokračování.)

III. Až dosud pojednáno bylo o závěru a předehře; nyní přistupme k písni samé. Církevní píseň lidu jest skladba periodická. Jednotlivé periody opatřujeme z pravidla dokonalým závěrem té neb oné církevní tóniny ; závěr poslední přináleží hlavní tónině.
Nelze popříti, že těmito různými závěry jednota písně trpí: pojímáme jednotlivé díly lehce, avšak celou píseň obtížno si představiti. Proč? Protože jednotlivé závěry různě modulují, čili do různých tónin pře-cházejí, tak že mnohdy, průběhem delší písně

Vstalt jest této chvíle.

převládají vedlejší tóniny. Těmito dokonalými závěry ruší se spojitost jednotlivých dílů, ruší se nutnost následného po před-cházejícím; sesilování gradace stává se i ne-možnou. — Rozmanitost závěrů nedováží ztrátu jednoty písně !
(Následuje příklad a rozbor.)
Zvolili jsme jednu z nejkrásnějších písní staročeských: »Vstalt jest této chvíle!«, o níž slovutný Dr. Witt praví, že jest to velebná píseň. Vyňata jest z velmi zajímavého díla Konradova : »Dějiny církevního zpěvu staročeského«.

V.	J.	Y.	1.	Y.	i.
	~ —emi- --~—~	; á—~--~—~-‑
V.	1. 7
	V.	I.	V. I.

Zde v tomto chorálu vidíme, že jest použito u každého odstavce úpiného závěru do různých toxin. Jest tam úpiný závěr jonický i., dorický 5., lydický 6., jonický 7., opět jonický 8., a konečně poloviční závěrek aeolický, jakým končí každý chorál, jehož finála (závěreční nota v nápěvu) jest ona, která chorál naznačuje co frygický. Úpiný závěr tvoří, jak známo, postup od V. stupně ku I. Tyto úpiné závěry osla-

bují mohutnost, a celkovitý dojem chorálu, jednak že se stávají jednotvárnými, a mimo to celkovitost chorálu ruší. Ačkoliv jest harmonisace tato hudebně správná, sluší ji ze stanoviska esthetického přece zavrhnouti.

Jest tudíž radno, přidati se k názoru odůvodněnému, aby se závěry co možná nejvíce seslabovaly. Závěr seslabiti možno trojím způsobem :