— 20 —

Po vykonaných přípravách se zřídí jednota cyrillská. Ale rychle ! K čemu otáleni? Zmařený den jest zmařený čas. Přeškoda! každé hodiny zmařené. Vždyt práce cyrillská štastně zahájená beztoho nikdy se ne. skončí. Jednota Cyrillská spojena jest s ustavičnou prací.
Jak mile tedy domů se navrátíte, tímto řádem pole osévejte, pokud jest pohoda, dříve než nastanou mrazy a sníh roli Boží v rubáš zahalí a pochová.
Diecése brněnská čítá 38 dekanátů. Jest-li letošního roku v každém zřízeny budou aspoii dvě nové jednoty, ku c io stávajícím kolik nových přibydc? A zřizování po dvou jednotách bylo by nemožné?
r\rcidiecc:se olomúcká čítá 47 dckanátů. Kdyby i tam v každém po a jednotách se zřídilo, kolik nových přibyde? A to by bylo nemožno?
Po exerciciích připravená půda se osívá. »Roli cyrillslcou osívati!« Tak zní heslo. Tak zní prosba má. Jsem u konce.
Když v B e t Z e m ě narodilo se dítko, jenž jest Kristus Pán, tehdáž té blahoslavené noci kůrové andělští na luzích betlemských prozpěvovaly slávu Bohu na nebi a na zemi pokoj lidem dobré vůle. A zpěv andělský od té chvíle po světě zníti nepřestal. Nám sborům pěveckým dostalo se nejsladšího, andělského úkolu. Kdylcolivěk na našich posvátných lužích rodí se Beránek Boží a za nás umírá, my zpěvem narozeného a obětovaného vítáme. Andělé postupují nám úkol svůj. Zpěvem velebiti a chváliti Hospodina! Tof úkolem našim v křestanské rodině. Spolupůsobení člověka smrtelného při mysteriích nadpřirozených, jak krásný, jak vznešený, jak svatý to úkol ! Vtělení Páne:, — zjeveni Boha vidítelného ve světě viditelném, — tof kompas lodi, po které krajinami pozemskými plujeme ku břehům věčnosti.
Co Bůh učinil p r o n á s, žádá též o d nás. Přišel co dítě. Co děti přicházíme my k němu. Zůstaňme dítkami !
Bůh, pokora, dětství ! D ě t s k á p o k o r a, dětská prostota jsou základnímí znaky hudby posvátné. Není třeba, aby dcera nebes, »Musica sacra«, odívala se rouchem žíněným a posypávala hlavu popelem. Smí a má jásati. Má vnadou nadpřirozené krásy své jímati duše. Necht vábí křestanský O r f e u s lahodou zpěvu a kouzlem líry své 1•_ sobě celý svět. Xecht zpívá ! Ale skromně ! \le pokorně ! Jako dítko —čisté, nevinné. Nikoli po způsobu vyšperkované záletnice pachtící se po falešném pozlátku chvály světské.

Hudba církevní stkvíti se musí c t n o s t í nr u ž e následováním Krista zdokonaleného, aureolou vzkříšeného Pána or_ařcného. K r istus v dětství, Kristus v pokoře, Kristus v ponížení jest nám vzorem, obrazem, zrcadlem. Má-li umělec ty znaky právě křestanské v duši a v krvi, v plodccll jeho umělecly'ch budou se obrážeti a stkvíti. Dětství ! Pokora! Nevinnost! Jaký umělec, takový i plod umělecký. Jaká doba, tahové umění. Tof zákon. Tak zní pravidlo.
Nepravé názory o hudbě církevní odvozují se od neprávč pojatého názoru »Církve« a »víry.« Zmatení pojmů a názorů zmatek ten způsobilo. I Iudba c í r-k e v n í podstatně se rozeznává od liudby pouze náboženské, podobně, čím hra pašijová rozeznává se od dramatu oběti ne-krvavé, kterou slavíme v mvsteriích mešní oběti. S pojmem hudby církevní má se to podobně j ako s pojmem názvu: »katolíku. Není katolíkem v duchu a pravdě každý, kdo katolíkem se zove. Jen ta jest přesnou, pravou hudbou církevní, kterou C í r k e v n a-řídila a za hudbu bohoslužebnou prohlásila. Je-li úkolem umění vůbec, aby člověka povznášelo ideální krásou nad všednost života, má i hudba církevní tentýž účel. Jakým způsobem umění hudební má domáhati se cíle svélrc ku vzdělání duší, ]couru jinému lze posuzovati a rozhodovati, ne-li Církvi samé? Církev mluví při liturgii vlastní svou řečí a zpívá vlastním svým slohem hudebním. Nesmí kdo~ k o l i v ě k mši sv. sloužiti, než pouze kněz k tomu úřadu na kněžství posvěcený. Ne-s m í k n ě z sloužiti mši sv., j ak se mu líbí, nýbrž řádem až do nejmenší podrobnosti stanoveným. Nesmí tedy ani kostelní zpěvák při bohoslužbě zpívati co a jak se mu líbí, nýbrž co a jak Církev velí. Liturgie a zpěv jsou od Církve zevrubně a dokonale stanoveny. Katolická bohoslužba není pouhou pobožností s o u k r o m o u, nýbrž slavnostním úkonem veřejným. Zpěv posvátný jest integrující částkou bohoslužby. Proto není a nesmí býti zůstavena libovůli jednotlivce. Církev promluvila. Církev vyřkla, kterak a jakým způsobem dlužno nejlépe a nejdůstojněji Boha chváliti a uctívati. — Bude-li někdo Církvi upírati práva, jakého každý soukromník v domě: svém má? Když Církev velí, katolík poslouchá. Neobmezené p o s l u š e n s t v í jest řeholním pravidlem Cyrillských benediktinů. Dobrovolná chudoba, ustavičná čistota, neobmezené p o s l u š e n s t v í záhonů církevních o hudbě posvátné. Prostota! Ne-vinnost ! Pokora ! Nevinné dětství Páně