— 7 —

nečně na večer byl volný hovor o rychlém zreformování hudby polských kůru a t. d.
»Longum est iter per praecepta, breve per exempla.« Tak napsal Horlivý a vysoce vzdělaný redaktor Dr. Surzynski v 7 č. IV. ročn. svého časopisu. Proto uspořádal
u příležitosti valné hromady tovaryšstva sv. Vojtěcha v Poznani dne 3, června r. m. též t. zv. duchovní koncert s klassickými skladbami od Frescobaldi, Casciolini, ale také starých domácích skladatelů M.lieleňského z r. 1611 a Tom. Sadka z r. 158o, o nichžto napsal jmenovaný Vinc. Pol, že skladby je-jich vedle děl Palaestriny a Vittoria postaviti se mohou. 3) Přednešeno také Kyrie ze mše Kryst. Borka, druhého ředitele zykmuntovské »kolleje roratistův« (t r. 1557), pak praeludium od Želeňského a 15o. žalm Gomúlkv, »mistra kontrapunktu«, o němžto dí redakce, že v tom ohledu toliko současný T. Sadek o palmu prvenství s ním závoditi může.
Výsledek koncertu byl tak mocný, že »Goniec Wielkopolski« napsal: »To jednak juž dziš powiedzič možemv, e ks. Surzynski cudów (divů) dokázati A jeielí szanowny i gorli«y kaplan . . . pielrnowač zcchce wyl~cznie starych Rzymian i Yolaków na tle rodzínnych piesni staropolsko-košcielnych, to Poznati muzykalny zapisze go sobie we wdziecznéj pamiQci« })
Pravili jsme, že i-edakce »Muzyki koše.« přihlížeti bude také k rozvoji kostelní hudby polské. K tomuto rozvoji nejmocněji při-spívalo t. zv. „jagellonské kollegium roratistův,« jež nabylo takové důležitosti a po-věsti, že přirovnávali je Poláci sixtinské kapelle v Rímě. V předmluvě knihy: »Les musiciens polonais et slaves« od Alb. Soviůského čteme, že tuto slavnou kollej za-ložil polský král Zikmund »Starý« r. 154 při katedralném kostele ve krakovském Vavelu. Spravovati ji měl jeden ředitel, kterého sám král jmenoval. Skládala se z q kaplanů zpěváků a 1 mladého klerika, již byli po-vinni, každodenně zpívati rorátní tnši 5) pouze vokální jakož i anniversaria. Prvým ředitelem byl kněz Mikuláš z Poznaně, skladatel více mší rorátních pro 4 hlasy. 6) Tato proslulá
3) Dvě skladby jejich pro q sm, hl, vydány právě tiskem u jar. Leitgebra v Poznani.
a) Viz 7, číslo IV, ročn. Muzyki kose ,~
5) Vymohli král Zikmund Jagellončík pro tuto kapli tu vzácnou výsadu, že po celý rok směla se
v ní zpívati rorátní mše.
L/ l Tyto a jiné chovají se podnes v archivu katedrálykrakovské, v némžto spatřil jsem i velký svazek mší od K. Luytona složených pro 3, 4, 5, 6, 7 hlasu, v Praze r. 16o9 vydaných.

],olej trvala půl třetího století a měla celkem 17 ředitelů. Posledním byl skladatel jih Penkalski. Nejslavněji kvetla v XVII. věku,
v němž vydána byla díla i i slavných skladatelů této koleje. Však neštastný osud Polsky osudným stal se i této koleji. Upadla, chřadla, hynula a slavní skladatelé její v za-pomenutí upadli tou měrou, že red. dr. Surzynski hledaje skladby jejich v Krakově zvolal : ,Nazwiska kompozytorów albo bardzo malo, albo wcale w kraje naszym nieznane.« A přece seznav je, zvolal: »Kompozycye zaš tak sq wyborne, tie šmialo na rÓwni z utworami ó«-czesnych niemieckich kompozvtorów Haslera, Finka, Aichingra i innych postawič je možna.« Však již počínají Poláci opět oceňovati tyto staroklassické mistry své, jak jsme poznali.
Kromě liturgického zpěvu latinského počínají Poláci oceňovati, oživovati a rozšiřovati také obecný zpěv polský po koste-lích svých. Již r. 1838 sebral a vydal ks. M. Mioduszewski posvátné písně polské ve zvláštním zpěvníku s melodiemi a dodatkem, kdež obsahuje se na půlpátasta písní, nových i starých. O těchto praví : ,Mamy
w prawdzie \v niektórych ksigíkach dochowane piesni dawne, ale z trudna natrafiamy, ktoby ich pra~i-dziwe i pierNvotne znal melodye.« I naříká, že jest nemálo i takých kostelů, ve kterých bud nic, nebo málo užíváno bývá zpěvu polského. A přece mají též bratří Poláci bohatý a tak vzácný sklad písní svojich, že pravil o nich Dr. Surzynslcý na zmíněném »Kursu pro dirigenty spolleit farních« : »Naše písně kostelní to nejdražší náš poklad národní, dědictví po předcích, jehož nám i Němci závidějí. Jest tedy últol každého katolíka.Poláka, pilně dbáti téhož pokladu, pěstiti ten drahý odkaz a pečovati všemi silami, by neztratila se nota z těch vznešených melodií, by nezapomnělo se ni jedno slovo z těch pěkných poezií, . . . které j sou jedním z nejtrvalejších pomníků naší národní osvěty. 7) — Proto tovaryšstva sv. Vojtěcha dle stanov svých pilně též přihlížejí k tornu, by oživoval a rozšířoval opět všude i vzácný poklad těchto písní v lidu pomocí zpěvníků Mioduševského, Mazurovského aj., pamatujíce slov básníkových :
Wszechmocna slova nad sercenl potg.ga; Lecz gdy špiew serca skrzydla mu przyprawi, To powÓdž tonów nieba juž dosi~ga, A duch sic ludzki w téj powodzi pkaNvi.
(\Vincenty Pol.)
Ve 4. čísle letošního ročníku dí sice redaktor, že posavad sice sotva několik
') »Muzyka koka.,, I883. č. I2,