katolickou.	posvátnol1
Cyrillské. 1885, Ročník XII.
Přednás'ka F. J. Lehnera o slavnosti Brněnské.
(Pokračo% ání.)

Nová myšlénka a nová potřeba zplodily nový tvar v umění stavitelském
i hudebním — basiliku a chorál — dvé rodných sester. Obě jsou prosté, při vší jednoduchosti však velkolepě krásné. V uměleckém tvoření bývají myšlénky jednoduché nejplodněj šími, schopny vývinu nejdokonalejšího. Moderní hudba má tři živly: nápěv, harmonii, rhytm u s (časoměrný). Chorál má jen nápěv. Povstal bez harmonie a přec stal se zřídlem harmonie. Celý svět hudební z těch krátkých lyrických nápěvů vzrostl. Při j eduoduchosti m o li u t n o s t, jako ze-vnějšek basiliky!
A při vší prostotě jaká j e d n o t a! Jako ty žulové sloupy, tak zde nota
k notě se váže. V samorostlém chorálu vše
j e d n o t o u dýše : od prostého t c í n u ž a 1-m o v é h o, až k těm bohatým n e u m á m v slavnostním Ite a Alleluj a, kde na hlavní notě usazují se neum}', kolem jádra krystaly, kolem hlavní větve arabesky, na plastice o k r a s y, na holých klenbách bohaté m a 1 b y. Svět 1 e m a stínem jednota rušena není. Tělo a duše — j e d n a bytost. Slovo a nápěv j e d n a bytost. Tam člověk; zde chorál. Jak podivuhodná jednota!
Z prostoty a jednoty jest výsledná snadnost. S n a z š í h o cos ve světě hudebním nad chorál mysliti se nedá, ač 'má-li to ještě liturgie důstojuo býti. Jen troje noty, jen dvoje klíče, notový plán jen čtverořádkový, objem hlasu pouhé o k t á v y, intervally poííze do q u i n t y, _přehledné p í s m o notové: —lze mysliti si cos lehčího? A 1: tomu všemu jest počet zpěváků lib,)-

volný, jeden anebo sto. Kněz u oltáře pěje sám a když zbožně zpívá, jak ten chorál jest krásíry' !
Krása z předcházejících tří znaků sama se rodí — avšak krása b a s i l i k. Prvokřestanství skvělo se pouze krásou v n i-t e r n o u a proto souhlasně i starokřestanský chrám z počátlzu vnitřní toliko architekturu znal, plastických ozdob při tom tom úmyslně zauedbávaje, pouhé m a l b y — umění vnitra, citu hlubokého — užívaje, co skutečný opak a n t i c k é h o chrámu, který veškerou vnadu pouze n a v e n e k soustředoval a na odiv stavěl. Křesťan soustřeďoval veškerou nádheru u v n i t ř basilky. Chorál s basilikou sdílel krásu v n i t e r n o u. Byl odleskem architektury. Veškerá vnada jest vložena v oduševněný přednes. Cím více kdo zpívaj e chorál se modlí, tím více krása chorálu roste. Z obého vane duch vznešené krásy. Obé prochvívá z b o ž n o-s t í, — staroslavná budova i ctihodný chorál. Yrostrané síně s těmi vážnými postavami na modrém, později na zlatém pozadí dojí-mají duši právě tak slavnostně, jako nápěv »Te Deum«, »Yraeface<< nebo ,>Esultet«.
Chorál jest ctihodný stářím, ctihodnější vnitřní cenou, nejctihodnější účelem svým.
Církev vykázala hudbě prvního mí-sta v řadě uměn. Výtvarné umění vy-vádí plody své z h m o t y m r t v é;— kov, kámen, dřevo, barva jsou látkou děl jeho. Pouze musica sacra užívá látky živé — lilasu lidského a tvoří z živé již látky oživený útvar umělecký na bezprostřední oslavu bohoslužby a stává se s p o l u ú č i n k u j í c í m