— 93 —

postačovati prosté slovo? Proto také Církev, uěvěsta Kristova, zpívá. V liturgii slovo a zpěv z téhož řinou se pramene. Sbor zpívající není pouhým účastníkem, jest
s p o l u č i n i t e l e m liturgického úkonu! Jal: vznešený to úkol pěvců kostelních.
Majísiceiostatuí odvětví umělecká účastenství při bohoslužbě, sloužíce dle nářízení církve . Architektura staví budovy kostelní s celou vnitřní úpravou — oltářů, kazatelen, křtitelnic, zpovědlnic, jakož i se vším, čeho dům Páně vyžaduje. M a l í ř s t v í ideální vnadou barev pokrývá stěny budovy i oltá~ , vypravujíc co sleutečná »biblia pauperum« děj iuy zjevení Božího a církve Páně. Plastika pak doplňuje výtvary svými, kde architektura jí místo připravila, tulíc se Ic ní jako matka k dceři. Slouží to vše k větší neb menši nádheře velebné liturgie. Ale bohoslužba i bez všeho toho může býti. Bez z p ě v u p o s v á t-li é h o však slavná bohoslužba býti nemůže. Tím vzneseným úkolem církví sv, jí vykázaným postavena jest »Musica sacra« v č e 1 o všech ostatních sester uměleckých. jak vzácné to vyznamenání!
V liturgii slovo a zpěv vyvinují se z téže myšlénky. V jednotný celek spojeny jsou jednotným, slavnostním výrazem téhož úkonu bohoslužebného. SI o v a, j ichž církev užívá, volena jsou pro zpěv, a n á p ě v y zase myšleny jsou pro tato slova. Obé pak,
t e x t a m e 1 o d i e zpěvu liturgického, vznikly nazvíce z jedné a též inspirace, sdílejíce po věky týž osud.
Zpěv tento, který se takto vyprýštil ze samých útrob církve svaté, nazýváme c h orálem gregoriánským.
Během věků z něho přičiněním důmyslných umělců a znatelů zpěvu gregorianského vzdělán jest zpěv vícehlasný, polyfonický. Ten i onen nazýváme z p ě v e m liturgickým. Cotakovýjestrázu objekt i v n í h o a ceny trvalé. Nazval bych jej moderně officielním či veřejným zpěvem církevním. Patří mu první místo v chrámu. K tomuto zpěvu o b j e k t i v n í m u druží se v druhé radě zpěv o b e c n ý, který jest rázu sti bj cktivli íli o a soukromélio.
L č e l e m zpěvu církevního vffiec (liturgického a obecného) jest oslava Boží a vzdělání osady. Odpovídá-li první :n u írčelu (oslavě Boží) především zpěv liturgický, odpovídá druhému (vzdělání osady) více zpěv obecný. Jelikož o zpěvu obecném mluviti se bude ve zvláštní pi-ednášce, při-padá mně mluviti pouze o prvním, — o zpěvu liturgickém.

Gepakveškeráodvětvíumělecká ve službě církevní nedílným celkem jsou, bude mi ohlížeti se stále i po nich.
1. Starokřestanské b a s i l i c e a slohu románskému z ní vzešlému odpovídá — chorál.
II.	Gotice bohatě a nádherně rozkvětlé odpovídá — polyfonie.
R e n a i s s a n c i v umění výtvarném odpovídá — r e n a i s s a n c e hudby.
Po prvorenaissanci nastal úpadek, který vyvolal reakci a snahy po obrodu, který jest znakem doby přítomné.
Stručná charakteristika všech 4 dob jest předmětem této přednášky.
1.
Prvokřestanské církvi v Rímě nedopřáno ani světla slunečního. Když živí jí života nedopřáli, uchýlila se k mrtvým. S povrchu zemského sestoupila do kat alc o m b. Domnělý žalář proměnil se jí v bránu vítěznou. Když Konstantin
u mostu Milvického pohanstvo na věky po-razil, církev z temných katakomb přesídlila sedo svétlých basilik. umění římské tchdáž bylo již v úpadku. Konstantin Velký, sv. máti jeho Helena a bohatí patriciové stavěli velkolepé basiliky, n a venek j ednoduché, ale uvnitř nevídané. Celý les mohutných sloupů mramorových nesl a podpíral bohatě ozdobený krov ze dříví cedrového. Pod 1 a h a byla kryta deskami stříbrnými. Oltář obložen jest ryzým zlatem. S t ě n y pokryty j sou malbami hlásajícími zjevení Boží a vítězství Církve. A b s i d a s vítězným obloukem ozdobena jest vzácnými mosaikami. S lesklého zlatého pozadí zhlížel vážně na osadu dole shromážděnou Vykupitel obklopený sborem apoštolským. Byla to krása unášející a velebná. T i s í c e r é p a p r s k y světel zářící ze sta a sta lamp lámaly a obrážely se
v lesklém mramoru, v deskách zlatých a stříbrných, třpytily se v nesčíslných drahokamech, co u o 1 t á ř e p a p e ž sborem kněžstva obklopený konal tajupinou, nejsvětější oběti zákona Nového. Ký div, že osada na kolenou klečící, krásou a velebou uchvácena spatřovala ve svatyni své obraz nebeského Jerusalema, ze zlata a drahokamů zbudovaného; že vnitřek chrámu byl jí předtuchou ráje nebeského.
Taková byla ta basilika prvokřestanská. Na venek prostá, uvnitř pina nevídané krásy a nádhery. Basilika a svatyně románská