katolickou	posvátnou

zároveň
é Jednoty Cyrillské.
vydavatel a redaktor
Číslo
O liturgické a umělecké stránce chorálu.
O slavnosti brněnské přednášel P. A m b r. K i e n 1 e O. S. B.

Chceme-li jakousi pevnou, sihiou, trvalou stavbu provésti, pomýšlíme nejprve na pevný základ. My hodláme vzdělati stavbu církevní hudby, chvály Boží, církevního liturgického Božího oslavování posvátným zpěvem. Přejeme si, aby tato stavba rychle postupovala a imposantně k nebesům vysoko se nesla a po mnollé lidské věky trvala. K takové stavbě potřebí jest mocného zá-]dadu; základu, který se během času ne-drobí, který nemizí jako měnící se střih a střídající se denní mínění. Tento trvalý základ jest chorál. Jeho nápěvy jsou s málo výjimkami daleko přes tisíciletí stary, a dnes jsou ještě tak čerstvy jako na úsvitě svého bytí. Zdá se, že zub času na nich otupěl, nemůže jim škoditi. V těchto zpěvích žije něco posvátného, něco nadpřirozeného, což je zachovává čerstvy a neporušeny. Na poli hudebního umění vyskytly se mocné převraty; objevili se rekové a hrclinové, jeden sloh následoval za druhým, aby jakousi dobu panoval, ale časem umlkl — jen chorál stál pokojně, nepohnutě; někdy sice neuznáván jako v předešlém století, avšak zdá se toliko za tím cílem, aby na to tím více uznáván a obdivován byl, jako děje se za našich časů. Takovýto ctihodný kámen hodil se zajisté k základu díla reformace. Než chvalme již radčj jinou vlastnost posvátného chorálu, která jej činí vhodným k základu : jeho l i t u r g i c k ý charakter, a jeho přednost čistě hudební, uměleckou.
1.
Chorál jest zcela zpěv liturgický, jest zpěvem katol. Církve.

jako praví sv. Ambrož o žalmu: »Psalmus vos Ecclesiae«, podobně lze říci o chorálu : »Cantus Gregorianus — cantus Ecclesiae«. Povznáší-li katol. Církev svého hlasu, chtějíc nebesleého Otce chváliti a velebiti, tu jest její písni — chorál. Jest Kristem za-ložena, Duchem svatýtn poučována, řízena a do veškeré pravdy vedena, avšak nemá žádného zpěvu, nezná žádné hudby, ]sterá by vhodněji projadřovala její myšlénley a city. Její radost a veselí, její klanění se a úcta, její stenot a díle zní nejlépe nápěvem chorálu. Vždyt jest to zpěv, jakým jásali a chválu vzdávali její světci, to jsou »gemitus innenarabiles« sv. Pavla. Připravuje-li se mladistvý služebník oltáře ke svému sv. úřadu, má se učiti chorál pěti. Knězi u oltáře, při nejsvětějším úkonu do-voleno jest zpívati, — ale jen chorál. A když o dnech slavných bohoslužba velebněji, nádhernčj i se koná, když náměstek svatých apoštolů obnovuje sv. tajemství, i on pěje, — leč jen chorál. Žádá-li sbor zpěváků náležité písně, tu opět Církev podává mu dvě prastaré, ctihodné knihy nápěvů : Graduale a Antiphonale. Jak krásnou stává se bohoslužba chorálem, jak se rozvíjí chorál v bohoslužbě. Chorál spojuje se co nejtěsněji s bohoslužebným úkonem, věrně jej provází, oddává se mu, dopltíuj e, vysvětluje, zdobí jej. Nikde nehledá sebe, své slávy, nestaví se na odiv. Jest bohat na prostředky hudební, avšak bohat jako král, a tudíž sám třpytě se ve skvostném oděvn umění po-klady své klade k nohám liturgie.
Jaký v l y v p o s v ě c u j í c í musí míti takový zpěv n a z p ě v á k a. Tu podobá se