— 76 —

vzletnou a květnatou, přednáší o historii hudby církevní a o chorálu, (Uvádí se stručně celá řeč, která končí následovně:)
Budme tudíž apuštuly tohoto krásného umění, vázáni jsouce chudobou, čistotou a poslušností; chudobou — vždy hudba církevní nezná nádhery; čistotou —hudba církevní stkví se nevinností — neobmezenuu poslušností zákoni církevních.
Když tínrtu trojím slibem pak spují se náš zpěv se zpěvem andělů na luzích betlemských, všichni jednotně zpívali budeme : »S l á v a u a v ý s o s t e clt Bohu a na zemi pakuj lidem dobré vtitle«. (Hříntavé dlouhotrvající Sláva, a h l u č n ý p o t l e s lc. Konec této velezajíroavé, unášejíci přednášky Po 4, hod- o(Ipal.)
Dp. P. A 111 1). K i e n l e (když vystoupí, zavznélu dvoranou klučité »Bravo«). ltečník mluví v jazyku německém o zpěvu chorálním s praktickým jeho po-užitím. Chceme-li vystavěti pevnou budovu hudby církevní, jest potiebi pevného základu a tím jest zpěv chorální, ltečnik na to opakuje v poutavé přednášce své chvalořeč chorálu ve smyslu dp, předřečníka. 1, asa(lme jen zpěv chorální jako růii Jerišskou do pusvátnéltu proudu liturgie církevní a uvidíme, jak krásný vydá k v č t. (I Ilučné Bravo a potlesk.) Dále mluvi řečník o přednostech chorálu, o jeho kráse a zpiv, některé úryvky z hymnů církevních, které s hlučným souhlasem přijaty. (Nemůžeme opomenouti, že dp, ice nik zpíval tempem rychlým a jasným hlasem a s ji-s t o u e 1 e g a n. c í, čími zpěv zvláštního půvabu uaby1. Vůbec dluino se varovati přísně při zpěvu chorálním všeliké zclluuhavosti a protahování, čimž zpěv chorálni velice na kráse pozbývá, Řečuílcův hlas byl věru překrásným, suuornim a srdce všech jimajicím.)
Na to provedeno praktické cvičeni: lutroitus ex missa de feslo St, Augusliui. Cvičeni pro-vedl dp, řečnik s pp. bohoslovci a dal zároveit návod ke cvičeni zpěvákii. Aby církevní hudba všude co nejrychleji zavládla, k tomu potřebí jest picdně dovedných, způsobných a přičinlivých ředitelů kíiru, pak valného počtu zpěváků a s Boži pomocí a při poněkud vytrvalé vůli vše se zdaři.
Véru smutná to doba, kdy i ta neroz•
umná příroda svým hlasem L'olia cliválí,
kdežto človék zapomíná svým hlasem Tvůrce přirozeně cltvríliti. (Iflučné Bravo. Konec této poutavé pi'echtášky po S. hod, o(ipol,)
Po zajímavé přednášce dp, F. Kieuleho zapěl s galerie sbor »Besedy U r n én s k é« za řízení osvědčeného ředitele p, Nesvadby S a n c t u s a B e-n e d i c t u s ze mše Palestriniho. Poněkud rychlejší tempo nebylo by bývalo po našem soudu na škodu a to zvláště při Sanctus v tom velebném Ilosanna, Provedení bylo jinak výborné a s hlučným potleskem

přijato. Také vokalisace byla ai na nepatrné výjimky správnou.
D p. F r, K o 1 í s e k (česky a německy) podotýká, ie pro ochuravění prof. Janáčka, jeni odjel do lázní t;leichenberských, picvzal jeho p~eclnášku, k níž mu p- profesor některé myšlénky sdělil. Ftečník mluví u církevní písni lidu se zvláštním zřetelem na vzorný průvod varhan. Píscit uvádíme obyřejnč burl krátkým závěrem (kadencí) neb delší předehrou (praeludiem). Již praeludium má UÝti piiměienu významú cirkevní slavnosti připadajícího dne, 'L'iedeltru jakož i závěr dlužno považuvati za skladbu s a m u s t a t n o u. l\eěuík poukazuje na vady některých varhaníků. Výborný varhaník z dómu pan Fr. Musil provádí na hannuniu prakticky vwntá praeludia a kadence, jako`, také a tu za hlučného smíchu účastníků praeludia a kadence špatné a »ševcovské !« Ku předehře nejlépe jest vziti myšlénku z písně samé. Pi'íklad : P. Musil hraje praeluditnn z pfsuě »Svatý«. Ku zvýšení dojmu praeludia dlužnu dle slavností a okolnosti použiti vhodného registrováni. P. Musil hraje praehtdium slavnostní a zádušní. Na to rozehirá pan varhaník Musil různým a lu zajímavým způsobem píseů »Vstalť jest této chvíle«. Hlavní důraz klade na tu, re pi'eplůuvání hlasů průchodnými a ozdobnými tony za,tiiiuje nápěv a proto odporučují se vice harmonické postupy; čím bohatší harmonie, tím půvabnější dolem, Na to niltn í dp. P. Kulísck o v z o r n é m p r ii v o d u p í s n í, což varhanik p. \lusil zábavné v praxi demonstruje. kce trik varuje piccl šlendriánskými mezihrami pii pisních, jakých odstrašující pří-klad p. Musil za ltlučnéltu smíchu na hannuniu po-dává. (Jediným naším pi'ánínt a prosbou v tamtu vzhlcdě jest, aby tíž velect, pánově, kteií se těmto a podobným mcziltránt hlučně smáli, až piijdou clono: a pudabué mczihry uslyši, je co nejrozhodněji zapověděli!) Na to udporuéuje ice ník Lchnerův l;auciuuálek, llulainovy »Plesy duchovní« a Kunraduvy ,Dějiny církevního zp,,vu staročeského«. Jest vroucím pi'áním, aby i v naší diecési a ostatních vydána byla knížka, v niž by jednotlivé písně kustelni vzorně ttcláuy byly a tou myšlenkou obírá se již pu delší dubu náš nejdp. biskup. (I[lučné »Sláva«), Také dlur.nu dbáti při komposicích průvodůpísní nástrojů ltudebuich, ua nichž komposice pi'ednesena býti má.
Z těcltlu 31w vy yíM, ie kU I)tovedeU! dolllé)lo
prtivodu cirkevníclt pisui nutno jest znáti nauku o harmonii, o kadencích, nauku starých tonin a částečně kontrapunktu mimu vytiíbeuý vkus a zručnosi ve hie. Než i snáze docíliti lze vzorného průvocíu ; račtei se jen vždy říditi následujícími základními pravidly :
I,	hrány budtež předehry uznaných mistrů z not bez improvisace.
hrány budtež i průvody písní z not a vymýtěny budtež veškery neřádné kadence z písní.