s-- 74 —

skými vzorně přednešené, tak že ve všem jevila se důmyslná ruka ředitelova.
Stasten a pinou měrou upokojen — povzbuzen a posilněn — opouštěl každý z účastníků po službách Božích svatyni Rajhradskou. »Finale« Rajhradské bylo korunou slavnosti. Obecní jednota Cyrillská hrda je na vzornou dceru svou — Cyrillskou jednotu Rajliradskou.
Na Rajhradě slavnost cyrillská poprvé stala se slavností národní. Tak to musí býti. Obecenstvo musí se rozehřáti pro snahy cyrillské tou měrou, aby zájmy jednoty staly se zájmem obecným, aby jednota cyrillská na osadě byla miláčkem osady. Na Rajhradě toho dovedli a proto slavnost cyrillská byla slavností národní. Po službách Božích šlo se do zahrady hostinské. Hudba hrála. jednota cyrillská zpívala. Vše se radovalo. Cyrillisté -- kněží a učitelé — zasedli ke stolům, sdílejíce jeden s druhým zkušenosti a dojmy hudební. Kolem jednoho z mnohých stolů spokojeně zasedli se zpravodajem P. Pavel Křá2kovský, který slavností celý pookřál, quardián Y. Albert Chlumecký, Konrád Surma, Kosmák a jiní k přátelským rozmluvám. Čas míjel jako sen. S večerem zavítal do zahrady sám nejd. pan biskup. Z návštěvy byla vše-obecná radost. Volání slávy nemělo konce. Hudba mu hrála, jednota cyrillská mu zpívala, každý návštěvou jeho byl potěšen.

Zpravodaj zakončil štastný den v klidném zátiší staroslavného kláštera rajhradsl:ého v milých rozmluvách s vys. dp. opatem P. Benediktem Korčiánem. Ještě ve snách dozníval mu v uších sládký zpěv slavíčků rajhradských.
Slavnost brněnská byla nadšená a velebná. Bude-li pro rozl~včt jednot cyrillských i požehnaná, ukáže — výsledek.
Po slavnosti milostivý hostitel zaved oba své hosty do Vranova k Rodičce Boží, odkud pak putovalo se v pritvodu dp. faráře Weinlicha cestou malebnou 1: sv. Kateřině, kde v krajince utěšené na srázném vrchu stojí starobylý kostelík jako zkamenělá po-hádka z dob dávnominulých. Jak krásně a jak důkladně ti předkové umč i budovati i vesnické chrámečky ! Při vší prostotě architektonického detailu celý rozvrh pCidorysu i klenby dýše zbOLllOu poesií jako ta krajinka, kterou sv. Kateřina ovládá. V za-pomenutém koutku světa zapomenutá po-hádka žulová přetrvavší věky a bouře věkové.
Za svitu měsíce vraceli jsme se do Brna. Příštího dne vzdavše díky milostivému hostiteli rožehnali jsme se s Petrovem, vracejíce se k povinnostem do náručí matičky Prahy. Slavnost brněnská minula jako luzná pohádka.	Lehmer.

Hlasy časopisectva o slavnosti Brněnské.*)

»Hlas« přinesl již »na uvítanou cyrillských jednot« vřelý článek, jak následuje:
»Opravte, obnovte, povzneste naši skleslou hudbu posvátnou! Vymyite z zí veškeren světácký triviální neřád, nedůstojný místa posvátného! Navraťte jí váinosi a důstojnosť, jakáž pří-sluší .domu modlitby.. Takto ozývá se za našich dnů po všem světě katolickém jednomyslný hlas reformátorů hudby kostelní. Jako se ozývají spravedlivé nářky na novou literaturu českou, že postrádá ducha českého a že mnozí spisovatelé naši píšou slovy sice
Redaktor uvádí zde hlasy časopisň Brněnských u slavnosti cyrillské na důkaz, ie »Musica sacrau došla přátel již ve veškerých vrstvách obecenstva a to bez rozdílu barev a stran politických. Souhlas tento jest jasným důkazem, že po boji tolika-.letém cyrillská jednota konečně zvítězila nad předsudky. Redaktor prosí laskavéhu čtenáře za prominutí, že pro úpinost nebylo lze vypustíti, co o jeho osobě zde a onde se napsalo. Každý Cyrillista jest přesvědčen, že vždy jde nm jen o věc a nikolivěk o osobu, Kde se to dalo vy-pustiti, učinil tak,

českými, avšak v ducLu cizim, lidu nepřístupném, podobně se má i s posvátnou hudbou chrámovou. 1 tato deera nebes během věku uctla se na cestách cizích; syětáckých; pitvořila se na mnoze po operách, koncertech, ann i po — krčmách! Místo, co by ducha povznášela k nebeským výšinám, sama počala plaziti se v prachu pozemském jako ubohý motýl kíídel zbavený!
žalostný byl a posud na mnoze jest pohled na nynějši porušenost hudby ehrámové. Ne diky Bohu'. počíná již svítati; reforma hudby kostelní stala se již heslem nynější doby a tu netoliko v cizině, nýbrž i v zemích kuruny Svato-Václavské, a kdožkoli jsou dobré v ů l e, hlásí se jii k praporu, jejž vztyčili velezasloužilí reformatoři hudby kostelni a na němí stojí psáno: »Pryč z chrámu s operami a koncerty; pohuršlivé, bohomrzké intrády ustuptež církevnímu chorálu a skladbám tými duchem provanutýma
A ie tomu skutečně tak, tuho nad slunce jasným důkazem jsou právě tyto dny. Královské městu Brnu otevírá dnes své pohostinné brány všem milým hostům, kteří z dalekých i blízkých, žírných krajd Muravy,