katolickou	posvátnou
Cyrillské. 1884, Ročllík gI,	Číslo 10,
Slavnost Brněnská.
(Dokončeni.)

Celé nešpory vyzpívati správně, ze-jména když chorál ustavičně se střídá s falsobordony, jest úkolem velmi nesnadným. Přemohou-li se však veškeré obtíže a jde-li vše hladce a urovnaně, jsou právě nešpory bohoslužbou krásy podivuhodné. Bohatou rozmanitostí nebývá předce v ničem porušována velkolepá jednota. Nešporami měřiti lze nejlépe dovednost sboru ; jsou měřítkem umělecké jakosti jednot cyrillských. Starým mistrům za dříví:jších dob cechovních bylo osvědčiti dovednost a způsobilost vlastním »dílem mistrovským«. Do čestné řady mistrů mohl býti přijat pouze ten, kdo se vykázal »dílem mistrovským«. Cyrillská jednota v Rajhradě postavila své »dílo mistrovské« a předseda obecné jednoty Cyrillské s potěšením doručuje jí tímto »diplom mistrovský«. Zasloužila si ho phiou měrou. Mladistvá jednota dokázala světu cyrillskému, čeho při lásce a nadšení lze docíliti za dobu krátkou, v poměrech ob-mezených. Není tomu dávno, co jest zřízena a Rajhrad není na počet velkým místem, a má předce jednotu slavnou. Jdi, a následuj ji! Co na Rajhradě stalo se možným, jest inožno všudy, kde sídlí — láska. Láska divy tvoří. P. Petru FIlobilovi lze pyšniti se s jednotou cyrillskou; jernu i ctihodným učitelůrn společně s ním pracujícím. Dodělali se stkvělých výsledků. Jasným příkladem povzbudili mnohých k následování. "Zpravodaj gratuloval P. Petrovi i jednotě k takovým výsledkům hned na Rajhradě a přání své s radostí tuto opětuje.
Kdo že zpíval na Rajhradě? Osadníci; malí a velcí, Malincí Sopráni a Alti a velicí

Tenoři a Bassi. Chtěl jsem viděti hrdiny cyrillské, co tak statečně na kruchtě se drželi a spatřil jsem před dospělými občany malinké, rozmilé dítky. Potvrdilo se, co P. Petr Hlobil v řeči uvítací o Rajhradských slavíčcích pravil. Z těch malých hrdélek zpěv slavičí se řinul. Již to věřím, že Rajhrad má zvláštní druh slavíčků, — slavíčky cyrillské.
A jak zpívali? S ohněm a vzletem, s nadšením a nadšení budíce.
Ve falsobordonech dobře volených byla recitace slov na táhlých akkordech rhytmicky správná, dynamicky vzletná. Kadence střední a závěrečné zněly slavně. Střídání unisona, k němuž i nejd. pan biskup i s kněžmi dole přizvukovali, s falsobordony bylo uhlazené a bezpečné, že se zdálo, jako by takové nešpory zde byly již dávno zdomácněly. Cyrillská jednota Rajhradská zasluhuje proto tím větší chvály, že již první provozování takových nešpor bylo tak dokonalé.
Chorál zpívali jen dva hlasy P. Sarkandr s P. Petrem, a netřeba tedy ani zmíňovati se, že přednešen byl správně, živě a výrazně.
Po nešporách zakončena jest celá slavnost Cyrillská slavným »Te Deum« Kaimovým, v němž zde a onde pěvci na dva sbory, mužský a dětský, se rozstupují. Jásavě a slavně zněl bohatý závěrek : »Non confundar in aeternum«. Jednota Cyrillšká nebyla a nebude zahanbena.
S bohatým polyfonickým zakončením hlasy smíšenými výtečně kontrastovalo »Pange lingua« Ettovo pouhými hlasy muž‑