— 69 —

srdce otcovské. Láska za lásl;u! Otec dobr~ dítě dobré milovati musí — musí ! Ten proud magnetický přirozeně proudil od srdce l; srdci, zářil z očí, zahříval lxrud, uzavíral řetěz. Jak krásné, jak velebné, jak blažené, jak dojemné jest shronxáždění věřících za řízení náměstka apoštolského ! V Církvi Kristově Duch Páně shromažduje duše v jednotu víry. Odtud to nadšení, — ta slavnostní nálada, — ta rozkoš, — to vědomí, že jednota víry národy pojí v jednu rodinu. Jaké štěstí žíti v té jednotě, býti členem té rodiny, býti údem toho těla, které slovo : Církev katolická ! Tu pravdu každé srdce hluboce cítilo. Odtud se od-vozuje ta slavnostní nálada. Neměl by tedy člověk toužiti po těch sclxůzích cyrillských, v nichž jednota víry takové triumfy slaví ?
Když duše v hlubinách takových myšlének se potápěla, byl redaktor volán ke slovu. Ze mluvil od srdce — ví. Mluvil-li k srdci, —neví. Ze by byl mluvil půl dne, kdyby čaj toho byl dopouštěl, — ví. Řekl-li všecko, co v srdci cítil, — neví. Trpělivé posluchačstvo přijalo řeč tak, jako by byl mluvil, co chtělo slyšeti. Ti dobří Moravané jsou milí lidé, kteří mi k srdci při-rostli. S nimi tal; mile se mluví; srdcem katolíci, letorou Vlaši. Strun srdce jejich snadno se dotkneš. Do icéi tvé stále vplítají myšlénlcy své. Milují dialog. Zcela po mé chuti. Škoda, že »kulcátkář« nepřišel k slovu. At nám to v »kukátku« poví, abychom o to nepřišli. Ti dobří Moravané jsou zvláštní lidé. Když jsem vystupoval na řečniště, — tleskali. Proč? Vždyt jsem ještě nepočal. Když jsem sestupoval s řečniště, — tleskali. Proč? Vždyt jsem již skončil. Zvláštní lidé! Ale mám je rád, že srdcem jsou katolíci a letorou Vlaši. Proto je mám rád. Za velké štěstí bych pokládal, kdyby mne milovali tak, jalco já miluji je. Lásku však dlužno osvědčovati skutkem, — za-kládáním »jednot cyrillských« a sbírácím příspěvků na »votivní obraz nx o-r a v s k ý« v karlínském kostele sv. Cyrilla a Methoda.
Reči na sjezdu přednesené následovati budou v pi-íštíclx číslech »Cyrilla«.
Po řeči redaktorově volán byl na řečniště P. Ambrož K i c n i e. Mistr chorálu i•ečnil o chorálu. Velebil chorál slovem, velebil chorál zpěvem. Co mluvil, tolxo bude lze v listu tomto dočísti se. Co zpíval, toho se nedočteš. Toho bylo třeba slyšeti. A kdo to neslyšel, nedovede si představiti krásu chorálu. Chorál psaný jest mrtvý, chorál zpívaný jest živý. Duch jej oživuje. Krása jeho září z vnitra. Zbožná přednáška odívá

jej tou nadpřirozenou krásou. Koho nepře-svědčila slova, toho přesvědčil zpěv. Když charakterisoval ráz jednotlivých církevních tonin, zpíval jednotlivé příklady. Zpíváním chorálu chorál zvítězil. Kdo ten zpěv slyšel, v uších a v duši zníti mu nepřestane. Zučl tak sladce a předce tak mocně, líbezně a vážně, jásavě a žalostně, že do smrti se nezapomene. Přišel-li kdo do Brna na slavnost cyrillskou s předsudky proti clxorálu, vracel se z Brna s láskou k chorálu. Mistr chorálu dovedl zvítěziti zpěvem — Orfeus l;řestansky`. Byla to vnadná přednáška o chorálu ilustrovaná zpěvem chorálu. Clo-věk slyšel při tom zpěvu chorálu zpívati nebeské duchy chorál. Tak v nebi Ulaho‑
i slavenýclx duchů řádové oslavují Beránka chorálem. Při té prostotě ta krása! Při té jednoduchosti ta veleba! Dítě a umělec umějí zpívati chorál. Dítě nevinné a umělec s nevinností dítěte ! Zbožnost chorálu té nadpřirozené krásy udílí. Kdo při brněnské slavnostní schůzi slyšel zpívati jej, chorál milovati nepře,tane cio snxrti, ani po smrti. Chorál gregoriánský jest zpěvem andělským. Ten chorál rozelxřál všechny přítomné. Ký div! že jásot uvolnil si hlučnou pochvalou.
Mezi přednáškou vystoupil na podium sbor bohoslovců, co dopoledne v dómu clxorální částky zpíval a řečník cvičil s nimi Introit ze mše ku svátku sv. Augustina, aby ukázal, jak při cvičení chorálu dlužno si počínati.
Ukázal-li i céník zpěvem svým a zpěvem bohoslovců krásy chorálu r e g o r i an‑
1
sk é h o, k úpinosti obrazu bylo třeba, aby též bohatá p o 1 y f o u i e z chorálu vzešlá posluchačstvu na některých příkladech se objevila. Knížetem polyfonie jest Palestrina. Na ukázku zvoleno Sanctus a Beneclictus s
j edué jeho skladby mešní. 1\Iissa brevis patři k nejbohatším a nejpopulárm,.jším skladbám, kterou sbory kostelní celého katolického světa na repertoiru stále udržují a to všim právem. Člověk se diví, kterak čtverolxlasem možno docíliti takové bohatosti. Posloucháme-li ji, zdá se nám, jako by zpívalo sto a ne pouze čtvero hlasů, jal: největší znatel a ctitel Baini sám dokládá. Po přednášce Y. Ambrože seřadil se na gallerii četný sbor smíšený »Besedy brněnské« a přednesl řízením ředitele Nesvadby oba uvedené kusy polyfonické. Z hlasů bez přestání samostatně se pohybujících a v neskonalých kombinacích stále se proplítajících budovala se ta podivulxodná lxarmonie, která Yalestrinu učinila knížetem polyfonie. Znělo to slavně a monumentálně. Sloh l'alestrinův chce ovšem dlouho býti cvičen a