— 67 —

vítavším, odebrali jsme se hned do semináře, smluvivše se tam o hodiny cvičebné. Hned při prvním cvičení se ukázalo, že má seminář pevné zpěváky a dobré lilasy. Chorá1 však přednášen byl příliš zvolna a příliš silně. Dovední pěvci brzy však překonali dosavadní způsob přednesu a P. Ambrož navracel se z každého cvičení s rostoucím potěšením.
V prázdné chvíli milostivý hostitel s námi zajel k Matce Boží do Tuřan. Původ starobylé sochy klade zbožná tradice až do dob sv. Cyrilla a Methoděje. Uctivše Rodičku Boží zhlédli jsme zevrubnéji sochu, ctihodnou stářím a úctou lidu. Postava nese se typem, jaký se spatí-uje na Marianských obrazech sv. Lukáše. Matka Páně sedící drží levicí Ježíška rouchem oděného, v pravici pak žezlo patrně původu velmi pozdního. Socha jest dřevěná, kromě hlav a rukou jest sti•íbrným plechem úpině pobitá dosti stylisticky. Přidělaný trůn ze stříbrnélio plechu a pobití sochy pochází patrně z doby úpadku renaissance, čemuž celá ornauientika nasvědčuje. Socha však jest prastará. Tvái` Rodičky Boží, zejména pak oči živě připomínají na Madonou Cimabueovu. Profil tváře jest dosti ušlechtilý. Hlava jezulátka stářím velmi zetlelá a voskem doplňovaná, jakož i draperie pokrytá úpině neposkytují žádných znaků k dalším kouklusím. Dp. farář po-mýšlí na přesnou restaurací pamětihodné a ctihodné sošky.
Den slavnosti nadešel. Na Petrov vy-stupovali četní zástupové hostů odevšad zavítavších. Prostranný dóm ryclile se napinil duchovenstvem a učitelstvem. Zvony za-hlaholily, varhany se rozezvučely a od vchodu chrámového hnul se průvod Velepastýř žehnající kráčel kostelem k oltáři. Mše pontifikáhií začala, s kruchty zavzněla první slova chorálního Introitu, sbor pokračoval živě a jemně jen polovičními hlasy. Každý po-znal, že Emausský praecentor vládne žezlem. Chorál zpíval se bez průvodu varhan. Po Introitu přešel jednohlasý chorál v bohatou polyfonií Wittovy mše, cenou korunované, mužským sborem přiměřeně silným za částečného průvodu varhan. Pěvecký sbor, řízený velezasloužilým ředitelem kůru kathedrálního p. Nesvadbou, skládal se z bohoslovců a členů Besedy brněnské. Cást účastníků slyšela tutéž mši před krátkou dobou v Praze, když zvláštním vlakem přišli navštíviti starou matičku stověžatou. Přáli si telidáž slyšeti nějakou mši přednešenou školou cyrillskou.
Umyslnč zvolena jest táže skladba od Witta, později pro smíšený sbor přeuešená.

V Brně ji nyní slyšeli ve formě prvotní pro mužské hlasy a přesvědčili se dojista, že smíšený sbor vyniká nad mužský leskem, mohutností, rozmanitostí a lahodou. Vy-zpívalo se vše správně, ač registrace varhan tu a tato některý půvab zakryla. Ze poměr lilasů nebyl zcela souměrný a tempa byla rdc a onde změněna, neuškodilo valně dojmu, jaký produkce způsobila na účastníky. Těm, kdož skladbu na vlastním repertoiru mají, naskytla se takto vhodná příležitost, aby porovnali přednášku vlastní s tou, kterou právě slyšeli. Vedle Introitu zpívalo se chorálně též Graduale, Offertorium a Communio. Responsoria zpívána jsou jednohlasně bez průvodu varhan. Bylo ještě znátí, že druhdy přílišně se protahovala. Jednohlasá responsoria znějí slavněji s průvodem varhan. Hostům, kteří dosud nikdy neslyšeli zpívati mši s Introitem a Communio, s celýin Gradualem a případným Offertoriem, ukázán takto celistvý, velkolepý obraz zpěvů mešních. Po skončené pontifikálce přednesli bohoslovci dvousborně třetí chorální »Credo«, které mocně dojalo celé shromáždění. Velebnou obětí mešní byla slavnost cyrillská, důstojně zahájena.
Po službách Božích potěšen byl vypravovatel četnými návštěvami věrných cyrillistů ze všech končin Cech, Moravy a Slezska. Byli to většinou staří známí, kteří do-sud při žádné z cyrillských slavností ne-scházívali. Cítát jednota naše, ač dosud inladistvá, svých nadšených veteránů, kteří ve světě věrně a vytrvale apoštoluj í a jed« notu cyrillskou slovem a příkladem bez ustání rozšiřují. Příšli též zástupcové jednot nově zřízených, z mnohých po několika členech. Podali jsme si pravice, potěšívše a posilnivše se na vzájem. Občasným shledáváním se tuží se svazky starého přátelství a nová se tvořívají. Každý mívá své tužby a své zkušeností, své stezky a své radosti. Vzájemným sdělováním hrud k hrudi tésněji se tulí, srdce k srdci pevněji lne a rozcházíme se do světa s novým nadšením, snovými předsevzetími, s vůlí neoblomnou, s vytrvalostí skálopevnou. Tot neklamné ovoce sjezdů cyrillských. Jak sladké ! Jak občerstvující !
V poledne byl společný oběd v zahradě besedního domu prapory okrášleného. Nejdůstojnější pan biskup přijal pozvání komitétem uctivě přednesené, odebrav se tam s námi. Před vchodem uvítal jej nejclůst. pan opat Rambousek včele výboru, doprovodiv vzácného a milélio hosta do zalirady, kde z příchodu jeho byla radost všeobecná. Veškeré shromáždění uctivě povstalo a vele-pastýř procházel řadami stolů vesměs obsa-