— 66 —

ráčil jej milostivě zavésti původce slavnosti, velepastýř sám.
Ve známé dobrotivosti ráčil J. M. nejdůstojnější pan biskup pozvati zpravodaje k pouti na Velehrad před samou slavností. Jak krásné bylo to nebe v den pouti, tak jasné byly ty hodiny blaženého obcování. Jako ty malebné krajiny požehnané Moravy, kudy vlak oba poutníky unášel, mile míjely, tak utěšeně střídaly se luzné obrazy minulosti a budoucnosti. Byla to pravá příprava na velebnou slavnost. Dlouhá cesta minula jako krátký sen. Cíl cesty se objevil. Posvátný Velehrad přívětivě vítal apoštolského náměstka svatého Methoda. Tak velebně, tak slavnostně stkví se ten požehnaný Velehrad, — drahokam zasazený v koberci luk, zarámován tmavým lesem a svěžím stromovím. S pozadí dívá se od věků na kolébku křestanstva vysoká hora s pyšným hradcm. Svatyni ukrytou nespatříš dříve, až stojíš před ní.
U vchodu vítal velepastýře známý horlitel o slávu a o krásu velehradského svatostánku, vp. J. Vychodil se správcem velkostatku. Vdp. děkan, nevěda o návštěvě, měl toho dne v sousední osadě poutní zpívanou cnši svatou.
Překročili jsme práh svatyně. Při krásném osvětlení zazářil obraz obrovské prostory slavnostně oděné. Nevěsta skvostně okrášlila se již rouchem svatebním k roku jubilejnímu. Mlčky kráčeli jsme k hlavnímu oltáři, každý se svými city. Srdci přetékajícímu nejprvé bylo vymluviti se u pod-noží oltáře. Pokleknuvše vzdali jsme chválu Pánu Boliu; z útrob duše vystupovala vroucí modlitba.
Co dálo se v duši? Zač jsme prosili?
Kdo slyšel první řeč velepastýřovu při nastolení v katedrálce brněnské, snadno se domyslí, čím as oplývala duše biskupova, který co apoštolský náměstek obou světců ponejprv klečel před oltářem velehradského chrámu.
A vypravovatel? Překročil vůbec po-nejprv práh Velehradu. Přišel z českého Velehradu s oběma svými syny »Cyrillecn« a »Methodem.« Svatému Cyrillu kladl k nohách jednotu na jeho jméno pokřtěnou, která právě nyní na Moravě pod ochranou náměstka apoštolského má zapustiti kořeny. Svatému Methodu poroučel dílo v karlínském chrámu na oslavu tisíciletého úmrtí zahájené. Památka onoho má oslavována býti přesným zpěvem posvátným za pomoci jednoty na jeho jméno zasvěcené; památku tohoto má hlásati výtvarné umění důstojným vyzdobením karlínské svatyně. Oba dary

kladl apoštoliun l: nohám zde v Retlehémč, prose, aby je mile přijali a v ochranu vzali dílo oboje, — jednotu cyrillskou i chrám karlínský. Přesným zpěvem církevním a výtvarným uměním církevním, oběma paprsky krásy věčné, bud věčně velebeno jméno Hospodinovo! Bud mile přijata oběti vděku neskonalého za to, že nás naučili oslavovati Boha zpěvem a odleskem krásy nebeské !
Pak prohlédli jsme si důkladně obnovenou svatyni. Milým a důmyslných Ciceronem byl velebný pán, který výtečně zná vykládati veškeré památnosti. — Obnova chrámu jest vzorná. Řídící architekt zcela rozumně ponechal vše beze změny v tone stavu, do jakého chrám po velkém požáru byl uveden. Veškeré obrazy na stěnách a na oltářích dal obnoviti, stukový mramor znova vyleštiti, sochy natříti, tak že celek stkví se v harmonickém souladu. Vše pro-vedeno jest svědomitě s nevšedním důmyslem a odbornou znalostí. Jemu i duchovenstvu dlužno štěstí přáti ku práci vele-zdařilé. Zasloužili si spravedlivý vděk národu, vykonavše svědomitě dílo obrovské. Chrám chváliti bude povždy původce šfastné restaurace. Nebylo-li lze pro nedostatečunst hmotných prostředků uvésti budovu na tvar původní, rozluštěn jest úkol způsobem dokonalým. Z bývalého ramánského kostela zbyly dosud výtečně zachované absidy. Totéž platí i o Cyrilice. Obnovou nad po-myšlení zdařilou stala se skutečným skvostem Velehradu. Dík neskonalý dlužno vzdáti Jeho Eminencí nejdůstojnčjšímu panu kardinálu Bedřichu landkraběti Fúrstenberkovi za úpravu vzácného pokladu. Lepší opravy nelze si ani mysliti. Velehrad jest na příští jubileum připraven dokonale.
Na zpáteční cestě z Velehradu vstupovali do vlaku skoro na všech stanicích kněží a učitelé ubírající se do Brna ke slavnosti cyrillské. Když pak vlak v nádraží brněnském se zastavil, vystoupilo jich z vlaku takové množství, že již z toho dalo se souditi na valnou návštěvu. V residenci biskupské očekával nejdůstojnějšího pana biskupa P. Ambrož Kienle, který mezi tím z Emaus do Brna zavítal, byv rovněž z rozl:azu vrchního pastýře u něho ubytnván. Pustil se hned do práce. Dle vzájemné úmluvy měl přednášeti o chorálu, kde-to mně připadl úkol, abycli ve skromném rámci v~ líčil povšechný obraz o hudbě církevní. Zdálo se mi tedy přirozenq aby ten, komu připadlo mluviti o chorálu, také praktického cvičení se ujal A jelikož zpívání chorálu přiděleno bylo bohoslovcům ke slavnosti cyrillské za-