- KS -

čily se. Papíroví mudrci rozsévali vítr a zklízejí bouři. Nauky jejich z kněh přcsazeny jsou do života. Theoreticl:é mudráctví bez Boha dozrálo v praktický nihilismus bez řádu. lIudráci vyklízeli nebe a nihilisté vy-klízejí zemi. Jaký mistr, takový žák. Bláhovci ! Zapoměli, že na základech nauky staví se život. »Budete jako bohové!« hlásali učitelé žákům učelivým. A ti jim odpovídají: »Uchvátili jste nám nebe, nyní za výměnu dáte nám zemi!« Ncvěrecké dílo světoborné v salonech se počalo a v doupatech se dokonává. Boj perem se započal a dynamitem se končí. V rozhodné chvíli na bojišti zuřivými nepřátely ohroženém objevil se náhle vojevůdce křesťanstva, Lev — král, s korouhví vítěznou, na níž stkví se nápis: »Filosofie Thomistická !« Od základů staví se budova. Rád porušený filosofií bez Boha lze obnoviti pouze na základech filosofie od Boha vycházející. A po celém světě katolickém slaví obrod filosofie křestanská.
Za filosofií šla literatura. Učitelka zvrhla se ve svůdnici. Paní ušlechtilá od-rodila se v hnusnou otrokářku. Cudná nebeštanka stala se oliavnou záletnicí. Tisk bohopustý naplavoval svět a morová rána dávila tisíce životů. »Kdo jste Boží bojovníci,« — zazněl velitelský hlas se strážnice Vatikánské, — »ostřím péra potírejte hydru nemravnosti a nevěry. Tisk tiskem pře-máhej se!« A k slovu velitelovu tisíce rukou pustilo se v boj, s počátku nesměle, nápotom s clirabrostí prvních křestanů, tak žc dnešního dne naproti dobře spořádanému vojsku nepřátelskému stojí vzorné šiky vojska našeho. Válčí se o duše. A výsledkem boje bude — vítězství pravdy. Tvoříme již nyní dva tábory. Mezi námi a Vámi jest utvrzena propast. Ceská literatura pře-stala sice býti panenskou, kajicnice nez{istala však vězeti v kalu nepravosti. 1Iáme již zase celou knihovnu spisů zdravých. Pracovníků stále přibývá. Jakou jiných národů slaví také u nás obrod svůj literatura křestanská.
A s filosofií a literaturou stejným krokem kráčí i umění ve všelikých oborech. Velcchrám Svato-Vítský jako obr roste a rozkládá na vše strany mohutné údy své. Co Karel IV. zbudoval, věk náš zase obnovil, zvelebil a okrášlil, aby přetrvalo nové půltisíciletí; nad to pak pokračuje se v díle před pěti sty lety přerušeném. Ulomoucicý dórn štědrotou kardinála-arcibiskupa se re-konstruuje. Kathcdrálkánr v Brně a v Lito-měřicích dostane se nových věží. Kathedrálka Budějovická chystá se na rozšíření

a vnitřní okrášleni. Kutnohorský chrám sv. Barbory a Kolínský kostel důkladně se obnovují. Arcidékansl:ý chrám Plzeňský stkví se již vnitnní nádherou. Velehradská svatyně ku svatbě tisícileté novým rouchem se ozdobila. Velebný pomník sv. Cyrilla a 1Methoděje v Karlíně cliystá se na dokonání stejnorodou úpravou vnitřku. Chrám Emauský se j iž obrodil. Po veškerýcli cliecésích česko-moravských nové clu•ámy se budují a staré důstojně se obnovují.
S architekturou slaví vzkříšení i m a 1‑
b a, okrašlující stény nádherou barev, i plastika, oživující jednotlivé články výtvory svými.
Ze při všeobecném obrodu umčleckéni i h u d b a posvátná — nejideálnější od-větví vešl:erého umění — stejným duchem se obnovuje, jest pi•irorenou důsledností. Clánky řetězu těsně a pevně souvisejí. Vrací se vše k původní ryzosti, vrací se i hudba posvátná — ]c chorálu.
Doba přítomná s větší láskou a s dobrým úspěchem vniká do hlubin starýcli ziIdel. Všímá si a zpytuje zapomenuté po-klady věků minulých. Posvátný zpěv s liturgií tak úzce sloučený počíná se obrozovati na základě tradic a v cl u c li u sv. R e h o ř e. Posvátná slova zpěvem gregoriánským dospěla 1: dokonalosti. Starý zvyk téžkopáduého zpívání ustupuje melodickému prozpěvování, s bohatou rozmauitnstí. Odstraňuje se, co n~ipčv talc velice hyzdilo. Tvořejí se skupiny, z nichž celek se skládá. Co dříve nikdo ani netušil, počíná oživovati.
Nápěvům chorálním dostává se zase přízvuku a r h v t m u. Pi•irozený pohyb v několika melodiích traditionelnč zachovaný vedl k poznání pravých zásad. Trosky rozkotauého korábu byly vzácným zbytkem dob minulých, věrnou ozvěnou zaniklého umění zpěvného. Nit přetrhnutá se zase na-vázala. Počalo se pátrati po ryzích pramenech zpěvu sv. Relioře. Nespolehlivé knihy chorální minulých dvou století přirovnávány jsou k nejstarším rukopisům a shledalo se, že v rukopisech před 16. stoletím, jakož i v některých tištěných vydáních zacliovaly se staré nápěvy neporušené nota za notou, skupina za skupinou. Nastal úkol, aby gregoriánská t r a d i c c v nápěvech a v před-nesu zase do života zpět se povolala. By10 třeba zase přijmouti rovněž traditiouelní písmo notové. Nebo jen zřetehié skupiny dopouštějí, aby i zpěv melodicky ve skupeniny se skládal a zpěváku se ukazoval onen plynný a přirozený pohyb, jaký od-povídá povaze clivály Boži a liturgické mo-