— 55 —

lého výsledku, jakého se dočinily zpěvní přednášky na Boži hod a druhý svátek svatodušní, o slavnosti nejsvětější Trojice Boží a na slavnost Buiihu Těla; ovšem ít:inkovali spolu zase osvědčení starší ochotnici a pouhý jen seznam těch zpěvu podá obraz a důkaz neunaveného studia a picsného provedení té které pracné a těžké skladby, pravda, že spojenými silami. Tak provozovány byly: t. 0 Božím hodě svatodušním: »Vidí aquam«, z »ordivaria missae« od J. Moohra, »mše« do D od Jos. Foerstera, •graduale« clo F od dr. Freye, »offertorium+< clo A od Stehle-ho, »pange lingua« od Paleshriniho; odpoledne při svatém požehnáni: »litanie« ve dvou smíšených sborech od dra Witta, »Te Deum« ve dvou sborech od Jos. Foerstra, »pange lingua« od dra Witta. 2. V pondělí svatodušní: »mše« do G od Dfolitora, »graduale« od dra Witta, ,offertorium« od Greitha a »pange lingua« od Jos. Foerstera, 3. Na sv. Trojici: ,Asperges me« z uvedeného »ordiuaria missae«, mše clo G od Ad. Průehy, »graduale« do G ocl Mettenleitra; »offertorium« do A od Stehleho, »pange lingua« od dra Witta. ¢.. 0 Božím Téle: p~ede mši sv. velký smíšený sbor »o salutaris hostin« do G od Siugeubergera, »mše" do C od, tohotéž, »graduale« clo D od Zellnera, »offertorinm« do A od dra Freye, »responsoria,, od jos. Foerstra, po mši sv. »homo quidam fecit« od dra Witta — pak na náměstí u čty~ oltáiních stanic: zpěvy od Leitnera, »pange lingua,, z řečeného »ordivaria missae« a jiné sbory, dílem z mauualu Škruupova, částečně od jiných skla‑

datelá, +,Te deum« ve dvou sborech od K~ížkovského. — Pováží-li se, ie v době poměrně přece jen krátké piedneseny byly různé skladby slovutných mistrů nejméně šestnácti, k nimž piipočísti ještě sluší »requiem,+ do G moll od Etta o smutečních slttibách Božich za její Veličensty[ císairovnu a královnu Marii A71nu, za-jisté mohou vs i c h u i, jichž se týče. jak důstojné duchovenstvo a pobožné, pro iádný zpěv vkus mající věiící, tak také p. ieditel choru, učitel Krček a celý pěvecký sbor, nikoho nevyjímaje, hrdi býti na výkony ty, jež čelí a kvapem blíží se ke zjemnění citů a rozmnožení dobrých ctných vlastností, najmě nadějné mládeže. Zjevný, at přímo díti smíme Pánem Bohem samým žehnaný zdar rozněcuje všecky činitele, že konají piípracy, by v čase nedalekém provc•-zována byla nejznamenitější snad mezi mšemi »iste confessor,, cd Palesh•iniho. Je vroucně žádoucno, by zpěv takový šíiil se a ustaloval ve chrámech Páně jiných a by nebylo dáváno místa planým, na lenosti nebo neumělostí založeným, Boha, jeho služby a lidu nehodným výmluvám: »že není sil« anebo: »ie opět odejdou«, vždyt dobrá vůle, trpělivost a vytrvalost, již Bůh dá, když o ni člověk dbá, dokáže divy, jak právé Velké Meziříčí o tom z~ejmě svědčí. V tomto ohledu káže povinnost zmíniti se veřejné a pochvalné o ~editeli chóru ve chrámu Páuě Kiížanovském, p. učiteli Janu \lezníkovi, že téi on statně a zdaiile si vede v tom samém směru: »pěstovati chrámový zpěv katolický ve slohu církevním«.

Věstník hudební.

Fr, Hruška, Op. 14, Missa pro 2 vo
CibUS cum orgario. Piíloha «Varyta«,r ".VII. č, z. a 3. Vyd. Em. Binko v Tice ti, — Pro. -depa poprvé cyrillskou jednotou v Mladé Boleslav; dne i i, května.
Skladatel, jehož cliívější skladby, jmenovitě mše, na slovo vzatými autoritami v oboru církevní hudby v Německu náleiitě byly oceněny a velmi pochvalně piijaty, dává tt veiejnosi novou svoji práci, mši to, jak z nadpisu zřejmo, toliko dc-ouhlasou. Že jedině praktický účel, t. j, citelný na venkově nedostatek tak dalece dovedných sil pěveckých, jež s to by byly odváiiti se na obtížná církevni díla prvých mistrů naší doby, byl skladateli pohnutkou k sloiení mše pro dva ženské hlasy, jest patrno; souhlasíme v tom se snahou skladatelovou a to tím více, ani z bedlivého p~íhledu práce samé k potěšitelnému dospěli jsme výsledku, že jest to práce ceny trvalé, účelu svému měrou více než postačitelnou vyhovující. Abychom neplýtvali slovy, shrneme na tomto místě jen v krátce celkový soud, jejž o skladbě té utvoiili jsme sobě po její prvém provedení.
Jako skoro veškeré práce Hruškovy, může i tato honositi se zdravým, ušlechtilým jádrem, prosta jsouc všeho, co by jen poněkud zdálo se narážeti na pomez[

nedosti důstojného, neiku-li trivialního. IIruš'ka jest neméně čilým skladatelem, jako spolehlivým učitelem a dovedným, genialním dirigentem. Na základě mnoho-násobných, dlouholetých zkušenosti ve svém úradě a horlivých, důkladných studií v oboru hudby církevní jest on dnes jednou z osob povolaných rozhodovati 0 otázkách církevní hudby a reformy se týkajicích. Pokud z poslednějších jeho prací souditi lze, vymkl se Hruška ítmyslně z pout přísného slohu, pi'icházeje k resultátu, že vymožeností a hojných prostiedků moderní hudby s prospěchem lze užíti v hudbě církevní, aniž by tím snad účel a důstojnost skladby jen sebe nepatrnější trpěly újmy, S toho hlediska jest nám také posuzovati nejnovčjši jeho práci. Le dnes as nemnoho jest těch, kdož ve starocírkevnim, přísném stylu úeli by jediný pramen hudby církevní vůbec a k tomuto ziidlu všechny skladatele chtěli by komandovati, o tom, ttůíme, nebude iáclného sporu. Neuít vše perlou, co nese na sobě ráz staré doby ! Proto nemůžeme naprosto souhlasiti s těmi, kdož v šíleném horování po skladbách starocírkevních zrob! kiU, pod každou dosti málo nápadnou harmonií a dissonaucí, na kaidém poněkud novém, zvláštním a snad moderně vyznívajícím místě touině volajíce v laciném sebevědomí po slohu přísném, po onom »kontrapunktu«, její znamenitý jeden