51 _

mnohých dobro-di-ní den tento pamět nám či-ní, k slávě to jeho vypravujme.«
Tot jest sličně a pravidelně zosnovaný nápěv dorický (o kvartu zvýšený), piného okolku olctávov ého Í (— d — d), v němž jeví se Komenský opět znalcem staré theorie o skladbě nápěvů v té které staré to.iiné, jako vpicdešlých. Však vzhledem lz deklamaci testu, drží se svých pravidel přesně toliko v 3. 4. a S. verši, nikoli v 1. a 2., kde tytýž i na poslední a nejkratší dobu taktovou klade ve slově »zpívejme« slabiku dlouhou a zároveň přízvučnou.
Nejzračitěji znamenáme, jak Komenský svých pravidel skladby užíval, v tom, co dí na závěrku své předmluvy: »Sic jak by i písně všecky i žalniy všecky právě clolconale (podle regulí dokonale poezy) picformovati se mohly, pi-!klad jediný na žalmu 130. ukáži, jehož by první verš*) (aby se všecky syllaby ke všechněm notám pině trefovaly), takto zpíván býti molil: »I. bíd hlubiny žalostné« atd. Ted klade Komenský jen test této prvé slohy, jak jej sám upravil. Přidáme - li k němu test úpravy staré a podlor'Ínie-li oba pod notu tolioto žalmu, jež obsahuje se i s testem starším na str. iSo., zní prvá slona takto :
»V náramné své úzkosti dnem i no-»Z bíd hlu-bi - ny žalostné můj Bo - že,
cí volám j a-l:o z hrozné pro-pa - sti v truchlosti vzhlédajc k to-bč, mocné
te-bc Pane vzývám; hlas mého na- říochra-ny z výso - sti žádám: mc;lio vo‑
ká-ní pust v své svaté u - ši be-ze všelá- ní rač nc-prodleně hlas přij ma mne
ho meškání v tento čas nej-těž - ší.« k re-to-vá-ní při-spěti: nebe jest čas.«

Nadcpsáro jest: »Za odpuštění hi-íchů«. — Také v tomto nápěvu znamenáme pravidelnou úpravu dorickou s reperkussí d a, čtyi-ikráte užitou s jedním tonem f pod finalou a s piným okolkem té toniny trans-ponované. Melodie jednoho verše k druhému trefně a těsně se pojí, tak že tvoří ršecli osm veršů vespolek dokonalý nápěv, jenž dle pravidla Komenského skutečně »k věci jest případný«, jelikož »smutné věci« skutečně zde projadřuje »smutnou melodií«. Též k hudebrému »metru« přihlíží tu Kom. docela dle svého pravidla, jakož i k »rytmu« (= rýmu). Však kdežto každý verš o sobe obsahuje pinou zakončenou frásu melodickou, nepotřebujeme toho nikterak v textu, v němž neobsahuje každý verš celé myšléuky, alebrž celosti její tytýž i velmi citlivě porušuje. —
Vedle tohoto upravování starších a cizých testů a nápěvů sluší přihlédnouti též k samostatnému skládání Komenskélo. Však tu zbývá bez mála toliko jeden pi-íklad ze starozákonnýc'n zpěvů, t. »píseň písní Šalamounovýclx<. Též Komenský vykládá tuto velepísen jinotajně tak, že se »v ní pod pi•í - kladem Šalamouna krále .. a chotí jeho ... . vypravuje milost srdečná mezi věčným žcnichem Kristem a nevěstou jeho cú-itví«. Podle osmera rozmluv ženicha s nevěstou dělí též Komenský tuto píseň na osm kapitol »z nichž my osmeru písničku složíme«, jak Komenský sám dokládá. Osmeru píseů složil, však přidělil všem toliko jeden nápěv společný, jehož »notu« klade hned při prvé písni*). Nejprve udávaje nápis dí:
»Rozmlouvání I. z kap. i. — Církev na světě v rozličném trýznění jsúc, chotě svého Spasitele světa, aby ji těšil prosí, naříkajíc na vedro pokušení těžkých. 0.1 laskavě se ozývaje těší ji až do sňatku společné lásky«. I dává nejprve »církvi« hovořiti a pěti v i. sloze takto :
»O by mne můj ženich věčný s milo---K---~--__
stí svou mně sám vděčný po-lí-bením úst svých poctil! z mých teskností mne vy pro-stil. «

*) T. j. sloka.	*) Na str. 217 .