— 43 —

(nad Poláky, Němce, Francouze a všecky nynější v Evropě jazyky) toto míti můž,-že metrum užívati mužem: jako Latiníci a Rekové, d 1 o u li é s y 11 a b y k dlouhým notám dávajíc, Icrátl:é k krátkým, aby jalo se řeč vypovídá mluveními, ta],: se i zpívacím vypovídala.«Gnamenejme, že Komenský toutu výpovědí stanovil české hymnologii již také praviůlo zvláštni, české deklamace zpěvné či hudebné, čehož po tu doba nebylo; nebo v předmluvách a testech veškerých kancionálů až do té doby známých nic talzového neshledáváme. A přece, že český hudebný sluch tehdejší nikterak nesouhlasil s ledabylou a libovolnou lw(-lební deklamací českého tetu, i toho dosvědčuje Komenský. Pravít dále výslovně, že »skřípání uším pi-eodporné jest, když se dloulií: syllaby pře-sekávati aneb oblom požírati, a naproti tomu krátké, neforemné roztahovati musejí.« —
Však právě pro toto vyznání Komenského jest nám nemálo diviti se, proč ode vzniku hudebné mensury tak dlouho nedbalo se tohoto »přeodporného skřípání«, aniž hleděli IIo skladatelé písní odklíditi. Ne-chybíme asi, jest-li že vinu v této nedbalosti sečteme na humanistický směr oné doby, jenžto zamilovav se přes míru do l:lassické a i-ečtiny zanedbal svého. Tou příčinou stalo se, že Imdcbní meusura upravovala sice latinské test- zpívané duchem a rvtmctn latinského jazyka'), nikoli pal: české duchem a rytmem českým, jak snadno po-známe, otevřeme-li na kterém libo místě kterýkoli kancionál té doby. Řídkou v té věci výminkou začal tohoto pravidla české deklamace »před sto lety šeti•iti,<, jak do-kládá Komenský, »k. Jan Blahoslav, obzvláštnč v oné písni n audčlícli »Clivály radostné nebeskému otci,« a po něm v žalmích, (ač ne tak pině) k. Jiří Strýc a někteří jiní.«
Ostatně k tomu pravidlu české deklamace sluší poznamenati, že vážilo český telit toliko časoměrně podle tehdejší prosodie české, nikoli pak přízvučně, jakž nížej poznáme na příkladech též. 1 to tuším na vrub dáti sluší tehdejšímu humanismu, jenž právě v této příčině pokročil až tou měrou, že činily se i pokusy- »zbudovati nový druh liudby, podle básnické míry sla‑
4) již velikť hudební mistr SV. století, Jos,luin ale Yres, za jeden z hlavních piedmčiit při vyučováni hudbě ustanovil pravidla, sedle nichž slova tetu klásti se mají pod noty. Viz _lmbrosovy »Dějiny hudby,, III, d, na str. 139. — 3 jindy poznali jsme, že i ná slavu~ grammatik staročesk}', Vavřinec Benedikt z Nudoier, rovněž tak ustavil pravidla zpěvu českého ve svých čtyihlasných paraťrasích na Io žalmú. (Viz »Cyrill,, ISS3. Č. II )

bik ulčřcué« jak dí Dr. Ambros. Tak ob-zvláště liorlivě počínal si Conrad Celtes ve Vídni a higolštatě, a j.5) Tak činil v XVI. stol. též český humanista Matouš Kolín z Chotěřiny 6) a náš Nudožerský ve svých parafrásích na to žalmu.
Přihlédněme nyní
c) též k melodii t. j. k tomu, jak Komenský upravoval nápěvy písní pro svůj kancionál amsterodamský. Úpravuje melodii přihlížel, jak řečeno, k obsahu a k metru písní, o to maje péči, by nápěvy duchem svým hodily se k obsahu, a metrum jejich hudebné by souhlasilo s metrem básnickým. Vizme nyní na některých nápěvech jeho kancionálku, jakým způsobem a jakou měrou toho docílil a uvažme a oceňme v nich zároveň jeho skladatelské umění vůbec.
Na str. 243, počínají se »písně duchovní církve nové pod evangeliem«, t. j. písně na nový zákon. Hned s počátku klade tu na druhém místě chvalozpěv Zachariášův s dvojí melodií, jednou v šestém tonu žalmovém; po druhé klade se, jak dí sám, »táž píseň snadnější notou a pinějším rytmem.« První takto upravena:

»Po-že-hnaný Pán Bůh i-sra- el - ský, že u-či-nil vykoupení navštiviv ná-rod

lid- ský.«
Nad tímto nápěvem napsal: »Jakž maličko slov ponakloníc v český rytm uvedeno.« Aby totiž docílil rýmu »israelský — lidský,« slova tohoto verše z písma sv. vzatá, maličko pozměnil. S tímto žalmovým tonem obecným srovnejme nyní druhý nápěv, jejž Komenský sám upravil takto :

»Po-žehnaný Pán Bůh i-sra-eeský již
světu znám, že u- či-nil vykoupení skrze
Viz o tom více v Anrbrosovýeh »Dějinách hudby,. IIl. str. 367. a sl.
_Ambrosovy »Dějiny« 1, C. st. 379. a v něm po-jednáni o Vavřinci Benediktu z Nudožer v »Cyrillu,. (l, c.?.