— 34 —

skupa panoval obyčejný život. Děti jej ani na okamžik neopouštěly, své dětské záležitosti s ním sdělujíce. Hošík jeden vytáhl z poprsní kapsy svou »noticku« (hluchoněmí hoši velmi si zakládají na takových knížečkách; a ukazoval mu v ní, po kolikráte jest dnešního dne
u nich v ústavě. Klouček měl zvláštní nápad, o nčmž nikdo nevěděl. Při každé návštěvě u hluchoněmých dostal J. M. B. čárku. Dnes mu ty známky v katalogu ukazoval. Napočítal jsem v knížce 27 čárek. Jelikož právě skončilo se první čtvrtletí, co J. M. B. v Budějovicích sídlil, rněl na tu krátkou dobu v seznamu vtipného hošíka hodně mnoho čárek. Mám za to, že Pán Bůh ty čárky z »noticky« hluchoněmého hošíka si opisuje — do knihy života. Když později každému dítěti dán jest do ruky pravé talíř s masem i chlebem, do levice pak sklenička s pivem, nastaly nám hody. Přicházely s talíři a skleničkami. J. M. B. musil alespoň sedmdesátkrát si připíjeti. Z biskupské residence dostavilo se navzájem veliké množství koblih. Pak se zase
v plesu pokračovalo. Kolem osmé hodiny, když byl čas, aby dítky na lůžko se odebraly, oznámila představená, že bude modlitba. Dala znamení. Zábava náhle umlkla. Všecko padlo na kolena. Na podiu se předříkávala modlitba znameními, jak bychom my mluvicí a slyšící se vyjádřili. Hluchoněmí bez po-hnutí klečíce v duchu ji s sebou konali s andělskou nábožností. Viděl's jim to na tvářích a slyšel's to z povzdechů je-jich. Zpytovali svědomí, vzbuzovali lítost, díky vzdávali Pánu Bohu, klaněli se jemu, modlili se za svého velepastýřeotce, za dobrodince, živé a mrtvé. Byl to obraz rajský. Tak se modli nevinnost. Ustarre v radovánkách, klekne si na tomtéž místě a modlí se s celou vroucností duše nevinné. Spatřil jsem po prvé v živobytí modlitbu v taneční síni. To jest ta pravá, ryzí veselost, která dovede na místě zábavy modliti se. Koho by taková modlitba uprostřed radovánek až k slzám nepohnula! Každé veselí má býti tak čisté a ne-vinné, aby člověk s veselou tváří mohl pokleknouti a s okem důvěry piným od zemi zadívati se po nebi. Ta modlitba uprostřed plesu svědčila, že se zde nevinně bavil zástup dětí malých a dospělých. Ples, který se koná za přítomnosti biskupa, jest divadlem v pravdě utěšeným.

Příštího večera tatáž společnost kr.íčela s rozžatými svícemi v rukou po kostele při průvodu s Nejsvětější Svátostí. Zpívati ovšem nemohla, ale z očí zářily plameny zbožnosti a lásky. Blahoslavená rodino!
Královským průvodem s Nejsvětější Svátosti skončil se masopust.
Popelec příštího jitra v biskupské kathedrálce sám velepastýř posvětil. Zpěvy chorální přednášeli zase bohoslovci, kteří též při mši sv. zpívali Introitus, Graduale a Tractus, Offertorium a Communio, vše dole před oltářem v presbytáři. Ostatní částky zpívány jsou vícehlasně na kruchtě. To i ono znělo dobře a provedlo se velmi správně.
Po mši sv. zasel jsem naposled do semináře. Ku konci cvičení jsem se se čtvrtorockými rozloučil, klada jim na srdce, aby v duchovní správě, do které již brzy se rozejdou, s láskou a nadšením oslavovali velebnou bohoslužbu zpěvem ryze církevním, k čemuž zřizování jednot Cyrillských jest prostředkem. nejvhodnějším. S ostatními ročníky jsem se rozžehnal s přáním, aby seminář budějovický byl školou chorálu gregorianského pro celou diecési, těše se při tom na štastnou: »Shledanou!« Oči všech pravili, že přáni stane se skutkem.
A co očima mlčky zvěstováno bylo, vyslovila ústa, když do biskupské residence jsem se byl vrátit. Vdp. rektor semináře doprovázen dvěma praefekty přišli k nejdůstojnějšímu panu biskupovi, aby mu vzdali dík za to, že cyrillské exercicie ráčil semináři přichystati. Vypravovatele pak ujištovali slavným slibem, že chorál gregoriánský milovati a pěstovati nikdy více nepřestanou.
Takový byl ten cyrillský masopust, který J. M. B. Budějovicúm přichystal.
Po dnech oplývajících radostí a útěchou vrátil se redaktor na své místo, nejdůstojnější pan biskup pak krátce na to odebral se do Říma.
Při svém odjezdu vypravil však ještě J. M. B. ředitele k~ru kathedrálního do Prahy, aby z vlastní zkušenosti seznámil se s chorálem Emauzským a s životem cyrillským. V I mauzích slyšel chorál, v Karlíně sloh Palestrinův, ve škole Cvrillské nové skladby slohu cír-