A Církev sv, má právo poroučeti a ví proč. Pohříchu vetřela se koncem minulého a začátkem tohoho století do kostela světská, zpěvoherní hudba, a řádila tam mnohdy hůře než v divadle a tančírně. V Benátkách u sv.11arka jsem slyšel k Offertorium kus zpěvohry beze slov na hlučné varhany ; a nedaleko zde od nás také k Offertorium píseň beze slov na křídlovku. A to měla býti zpěvná obřadní modlitba, kterou Církev sv. při mši sv. a při posvátných obřadech předpisuje. Ale, slyšel jsem již často stýskati si: Bývalo to přece jen hezké, když ty intrady zazněly atd., a test jest to skoro vždycky jako na Velký pátek. Nu, jak komu libo. Ale víte-li pak, co se na Veliký pátek stalo? Tenkráte Kristus Pán přinesl za nás krvavou obět na hoře Kalvarii. Představte si: Jak pak, kdybychom tam byli při úmrtí Páně a k tomu na bubny a fanfáry intrady dělali? A hle! tatáž obět koná se ne-krvavým způsobem ve mši sv. A tu by měly a mohly intrady býti na místě ? Nikdy. Ještě něco. Při výstavách hospodářských bývají ku konci cenou poctěné předměty ukazovány a předváděny, ku př, koně atd. A tu se těm cenou poctěným předmětům zatroubí také intrada! Tak? A tatáž intrada, kteráž slouží na počest nerozumných tvorů, má rovněž sloužiti k úctě Tvůrce všehomíra, k úctě Boha vše ohoucího? Kdo si to srovná, at si to srovná. 1\Iné se to hnusí a za-vrhuji to. Ale podobně se to má s hlučnou, křiklavou, operní hudbou v kostele. I ta se, jak vidno, do kostela na-prosto nehodí.
Co si máme tedy počíti? Krátká odpověd: Dbejme předpisů církevních. A Církev sv. žádá, abychom při mši sv., při nešporách a církevních obřadech se modlili a zpívali, čili abychom zpěvmo se modlili. Vždyt chodíme do kostela, abychom Pánu Bohu svou úctu složili, k němu se modlili ; nikoliv ale, abychom se bavili, uším svým a smyslům pochoutku připravovali. Zpěv a hudba kostelní má v nás vzbuzovati myšléuky vážné, má nás pobízeti k nábožnosti, nemá nás však vytrhovati z pobožnosti, vzbuzovati v nás myšlénky světácké, ba mnohdy i nožky do pohybu přiváděli. Aby se tomu je-dnou učinila meze, začaly se a zakládají se od roku 1868 po celém světě, u nás v Evropě v Belgii, Francii, ltalii, Dánsku, Švédsku a Norvežskn tak zvané

spolky cecilianské pod ochranou sv. Cecilie, jejíž památku dnes ráno slavným službami Božími jsme konali a opět konáme, a"u nás v (`echách a na Moravě zakládají se jednoty svatocyrillské pod ochranou sv. Cyrilla, prvního našeho učitele cirkevrxího zpěvu.
A za tiíntéž účelem zařizuje se i u nás jednota cyrillská, aby totiž členové předně zvelebovali zpěv kostelní. Ba, k čemu to? slyším tu a tam. Vždyt máme své zpěváky na chóře v klášteře. Ano, dobře, nepopírám. Ale poslyšte: Povinností věřících jest, aby, co Církev sv. ku konání sv, tajemství předepsala, co nejbedlivěji se pinilo a zachovávalo, tedy v tomto případu aby byl zpěv a hudba církevní, kostelní, krásná a velebná. To jest povinnost, která vysvítá z víry a lásky k Bohu a z oddanosti k Církvi sv. K tomu přispívati a napomáhati, aby zpěv kostelní byl velebný a důstojný, zavázáni jsou všichni věřicí, zvláště ale ti, jimž Bůh udělil vlohy a dar zpévu. Vždyt jsme vším, co máme, povinni Bohu. Zvláště jsou povinni rodičové, aby své dítky ke zpěvu vedli a přidržovali. Nelze vylíčiti dojem, jaký uchvátí člověka, když uslyší mohutný sbor dobře vycvičených zpěváků, ku př. 300 Hlasů, jak mně dopřáno bylo slyšeti. Víte, co mně tenkráte napadlo? Jak to asi jest v nebi, kde všichni svatí pospolitě zpívají, (nebubnují, nefanfárují): Svatý, svatý, svatý!
Ale spolek takový čili jednota má ještě jiný důležitý účel. Mát on buditi vědomi národní, zušlechfovati mravy pěstováním, cvičením a zpíváním národních písní s vyloučením všelikých neslušných, ba at dím, oplzlých písní. Pěstování a vyučování zpěvu uznáno již od starodávna, od Cíňanů (Confuciem), od Řeků (Platonem a Aristotelem), od I,ímanů (Senekou a Tacitem) za prostředek vychovatelský, a hraje ve vy-chovatelství zajisté velikou úlohu až dosavad. Proto dobře se říká : Kde se zpívá, dobře bývá! A pozorováno také, že, kde jsou spolky, jednoty zpěváckc> církevní, tam že mravy jsou též ušlechtilé.
Ted obracím se ještě k vám, milí zpěváci jednoty svatocyrillské v Rajhradě. Konáme dnes památku královny posvátné hudby, sv. Cecilie. My kněží modlili jsme se v hodinkách: »Za průvodu varhan zpívala Cecilie k 1 íospodinu řkouc: ,ZŮstaniž srdce mé nepo-