— 14 —

kostel při příchodu jeho byI přepiněný. Bohoslovci měli ponejprvé zpívati chorálně celou mši od Introitu až do Communio. Byl jsem velmi zvědav, jak za čtvrt roku pokročili. Došel jsem si

k nim na kruchtu, kde se shromáždil pěvecký sbor, celkem asi }o bohoslovců na dva tábory rozdělených positivem varhan.
(Pokračov:uii.)

Čtení latiny.
Píše K. PCGz0io-, farář v Tuchoměřicích. (llokončení.)

Slova s přízvukem a délkou na druhé slabice zní jako německá: ge<
roahren, ~3efehlc, ueriieren, (%ttohliull>l, Ge--f chrviírelt; n, p.: laudamus, procedit, Maria, (ntaria = moře), factorem, venturus.
Jak netěžko pozorovati jest, rozhoduje o délce neb krátkosti slabiky pří-zvučné pravidlo při dvouslabičných slovech vytknuté.
Při ~oltoslabičngch slovech nesetkáváme se s přízvukem nikdy na první ani na poslední slabice; n, p, přízvuk
s délkou mají: oratio, complevero, judicium, custodia, com»tunio, majestatis, apparebit, introitus, necessitates, visibilium, offertorium, resurrectionem, desiderabilia, consubstantialis.
Přízvuk s krátkostí máme ve slovech:
praecantibus, sequentia, rentissio, incom-,	,
modum, recumbere, supplicanti, resurrexit, absolvisti, manifestati, sapientia a podobná.
Dlužno posléze na paměti miti, že přízvuk při skloňování velmi často s jedné slabiky na jinou přechází; a zavěsí-li se que k některému slovu, pře‑
jde přízvuk vidy na předposlední slabiku, ,
n. p. laómines, ho?ninibus, hominibítsque, f.lio, filioque, saecula, saeculórum, participátio, participatiónis, incorruptibilitas,
incorruptibilitátem, misericórdia, misericordiárunt, lauda, laudáte, laudavérunt, laudaverúntque, lava me, lavcibis mé, nobis, nobiscum, vobis, vobiscum atd.
"L těchto náčrtků lze poznati, že přiučiti se správnému čtení a tudy také zpívání latinského textu při dobré vůli se značnými těžkostmi spojeno není, zvláště když nastávající ředitel kůru po

předcházejícím domácím cvičeni obrátí se k svému duchovnímu správci se žádostí, aby ten samý jeho čtení posoudil a na případné chyby upozornil. Nejen začátečník, ale i mnohý veterán má se střežiti při recitování a zpivání nedůstojného spěchu i nepřirozeného protahování, a nemá mnohoslabičná slova vyslovovati s přízvukem na první sla‑
bice, aneb s dvěma přízvuky; n. p. mi‑
1
serere neb nztserére, )ntsericordiam neb
nttsericórdiam, místo : miserére a misericórdiam: ku kterémužto poklesku zvláště my češi z pochopitelné příčiny náchylni jsme.
Jakkoli nejsem vyškolený zpěvák, přec pozoruji v některých mešních skladbách okem i sluchem, že původcové jejich na řádné přízvukování pra-žádné váhy nekladou; jinak by slabiku s přízvul•ent a délkou nikdy neopatřili notou nejkratší.*)
Na otázku, jak by ředitelé kůru naučili se rozuměti latinským slovům při jednotlivých výkonech církevních zpívaným, nebude asi jiné odpovědi, než-li aby vše, co ředitelům kůru během roku církevního čísti a zpívati bývá, tiskem vydáno bylo tak, aby na každé stránce v prvním sloupci latinský original a ve vedlejším přesný překlad se nalézal. Taková kniha i s krátkým návodem k správnému latinskému čtení dle vyslovováni a přízvukování mohla by v několika měsících spatřiti světlo světa, kdyby pět nebo šest obětovných mulů dotyčnou práci mezi sebou rozdělili; n. p. Jeden převzal by hrdo ntissae t. j. vše, co při každé kantátě kůr zpívá, jako : Kjrie, Gloria, Credo, Sanctus, Benedictus, Agnus Dei a Pesponsoria; pak měnívé částky, jako: Introitus, Graduale, Of ertoriunt, Sequentia, Communio.
Prohlednčme celý missál, a nenalezneme v něm nad jedinou slabikou přízvučnou notu krátkou.