ohlédnul se v semináři a promluvil s bohoslovci o zpěvu posvátném. Čtenáři mu dojista na slovo uvěří, přizná-li se, že dvakrát deňně v semináři byl, ráno i podvečer, kdykolivěk vůbec bohosloveúm čas toho dopouštěl. S radostí zvěstuje, že se tam potěšil. Seznal mnoho dobrých zpěváků a ještě více dobrých hlasů. U všech setkal se s ochotnou vůli a láskou k věci posvátné. D o p o-1 e d n e bývaly veškeré ročníky pohromadě. Cvičil je responsoriím mešním, předzpěvoval jim jednotlivé části mší chorálních a ukazoval vůbec, jakou cestou bráti se jest, aby seminář budějovický s pražským závodil. Flned po přednášce veškeří bohoslovci do jednoho objednali si v Řezné na vlastní peníz Ordinarium Missae a cifrované žalmy nešporní.
Símě nepadlo na skálu. V hodinách v e č e r n í ch konal zkoušky se cvičenými zpěváky. Studoval s nimi Introitus a Communio pro příští pontifikálku z Graduale Romanum, aby zpívaná mše svatá pak úpinou byla.
Všem bohoslovcům připadlo by pak při každé pontifikální mši sv. zpívati dole v presbytáři veškerá responsoria chorálně, bohoslovců m-z p ě v á k ů m tamtéž chorální Introit, Graduale, Offertorium a Communio, sboru pak pěveckému na kruchtě vše ostatní.
Takovým řetězem vzájemnostoltáře a kruchty by jen získala. Pověděl o přednášce chorálu a jiném vůbec tolik, co v té krátké době pověděti a ukázati se dalo.
Na rozchodu poděkoval jeden r_ bohoslovců jménem ostatních za poučenou s ujištěním, »že veškeří bohoslovci úsilovně se přičiní, aby jeho Biskupské Milosti radost dělali«. Již pouhý slib byl Nejdůstojnějšímu Pánu k nemalé potěše a radosti. Což pak teprve splnění slibu zaručeného !
K utěšenému obrázku ze života seminářského budiž přidán jiný. Pod večer druhého dne vydali jsme se na procházku městem. To bylo vítání odevšad! 1\Iohl's viděti, že již hned na počátku lnou ovečky k svému pastýři. Poznali hned při příchodu, že dobrota inu září s očí. Sbíhali se tedy se všech stran, aby jej vítali a ruce líbali. Malý hošík z košíkem na ruce se na něho rozběhnul, děvčátka nechala hry, staří lidé vybíhali s příbytků a krámů.

Pro každého měl slovo laskavé.
I Ioch hned vypravoval, co má v tom košíku a jak mu říkají, děvče, čí je, stáří, jak se jim daří. Bylo nám jíti kolem ústavu hluchoněmých. »'Zastavme se tu!« Zazvonili jsme. Ctihodná sestra, co vrata otevřela, radostným úžasem zkamenělá, s místa se hnouti nemohla. Než se zpamatovala, byli jsme již v prvním patře. Dvéře síně, v niž dítky hluchoněmé právě byly, se otevřely a v nich objevil se náhle nejdůstojnější pan biskup. Co následovalo, nelze po-psati. Přes všecky překážky úprkem letělo všechno ke dveřím a obklopilo velepastýře tak, že se hnouti nemohl. Jeden objímal jeho kolena, druhý jej popotahoval za talár, třetí se vyšinul na nejbližší lavici a hladil jej po tváři, čtvrtý mu klepal na ramena, pátý hladil fialovou čepičku, Šestý počal mu po-čítati červené knoflíčky taláru a p. Yak si ho usadili do prostřed, po řadě líbali kříž pektorální a prsten na ruce. Jeden z větších hochů s dětinnou důvěrností znameními mu vypravoval, že se usadil na tomtéž místě, kde nebožtík biskup-tatíček přišel se s nimi rozloučiti a pak od nich odešel do nebe. Nyní však zase mají otce, který je miluje. A ten otec v jejich středu na ně blaženě se usmíval a k sobě je tulil. Byl to obraz takové krásy, že jen v ráji nebo u hluchoněmých se spatřuje. Srdce kamenné nad tím bylo by se rozplakalo. ,,Ted vím, kde mám v zármutcích hle-dati útěchy«, mluvil sám k sobě biskup, když odtud odcházel.
Blažená rodino! Máte ho již, ale nám jste ho uchvátili. čím v Církvi katolické jest biskup, malí i velcí ukázali způsobem nejdojemnějším. Málem bych byl pro hluchoněmou manifestaci zapomněl zmíniti se o hlučné serenádě pěvecké a hudební, kterou spolky pod-večer v den intronisace svému vele-pastýři před residencí připravili, jakož i o vřelých přípitcích, když při hostinách, jimiž po tři dny hostil přední zástupce města a diecése, na zdraví a štastné panování jeho 'se připíjelo.
Jak krásné byly ty poslední tiché, posvátné večery! Jsou poslední upomínkou blažených večerů seminářských. To vše ted náleží již minulosti, sladké, blažené minulosti. Zůstanou nejmilejší v životě památkou.
Nastalo rozloučení. Poctěn jsa na rozchodu Biskupskou Milostí při slav-