5 -‑

měl vyjíti. Jindy průvod intronisační vycházíval z kostela 1VIarianského. Nástupce biskupa Jana Valeriana chtěl vyjíti z kostela jím zbudovaného. Jako na cestě z Vídně přišel pomodliti se na hrou jeho, k svému biskupováni vyšel si ze svatyně sv. Václava. Počal kráčeti ve šlepějích jeho.
Jasný den podzimní sklenul se nad sídlem biskupským. Slunce rozzářilo se celou svou jasností, přívětivě vítajíc příchozího biskupa. "Zlatí paprskové věštili zlatou budoucnost. Hlahol zvonů ohlašoval: »Pastýř náš jest zde!« Přišel pastýř ke stádu; — pastýř laskavý ke stádu dobrému. Český jih dosud víře se neodrodil a bohdá! — neodrodí. -,NIá zase pastýřem otce. Za Janem Valeriánem přišel František de Yaula. Kmet mdlé údy ke spánku uložil. Díla jím započatého ujímá se mužné rámě apoštolského biskupa. »I:cce sacerdos magnus!« jásal sbor bohoslovců nakruchtě zpívajících, když biskup František de Paula práh kostela překročil. »Bud vítán, otče, v rodině dítek svých!«
Yokleknul před oltářem a zůstal klečeti po celou mši svatou v pokorné modlitbě. Oč asi prosil? Zač k nebi volal? Se ~alamounem žádal za moudrost, aby spravovati umél lid Boži!
,,Veni Creator Spiritus!«
Bylo po mši svaté. Oděli jej pluviálem. Na hlavu posadili mitru zlatem a c:eskými granáty zářící, dar to vlastní rodiny hraběcí. Na ruce skvěl se prsten biskupský, odborem Akademie křestanské věnovaný na památku tolikaletého obětovného členství. Pak biskup uchopil se berly pastýřské a průvod se hnul. V předu dlouhé řady spolků a jednot se svými prapory a odznaky, za nimi řehole a vojsko bohoslovců hlučně pro-zpěvujících »Te Deum laudamus«, pak četné duchovenstvo z celé diecése k nastolení zavítavší, sbor pěvecký biskupské kathedrály, zpívající rovněž chorálně chvalozpěv Ambrosianský, profesoři ústavu bohosloveckého s představenstvem semináře, kapitola, praelátov é infulovaní, za nimi pak imposantní postava biskupa se Saulcm od ramenou převyšujícího veškeren zástup a dívajícího se přes mitry praelátů před ním kráčejících. Za ním šla česká šlechta, hodnostáři, městské zastupitelstvo a bezčetné davy lidu věřícího. Ruka jeho žehnala v pravo v levo nepřetržitý řetěz, jejž utvořila školní mládež, žákovstvo střed

ních škol, ozbrojené sbory střelecké, veteráni, hasiči, sokolové, četri rolnici z okolí a nesmírné množství lidu. S veškerých domů, kudy průvod se bral, vlály prapory říšské a české rovnoprávně. Bylo to uvítání důstojné biskupa. Chování se všeho lidu bylo vzorné. Člověk bezděčně pocitoval, že jest mezi lidem, jemuž víra jest vzácným pokladem.
Jakmile nový biskup ve dveřích kathedrály se objevil, sbor pěvecký na kruchtě slavně jej vítal víeehlasým »F,cce sacerdos magnus«. Došed k trůnu svému, byl pozdraven vzletnou řečí latinskou od probošta kapitolního, na kterou rovněž vzletně odpověděl latinou. Po přečtěni breve papežského kázal vele-pastýř ovečkám svým obojí řečí zemskou.
Po kázání navrátil se k trůnu svému a usadiv se na stolci biskupském při-jímal homagium duchovenstva svého. Pak sloužil první pontifikální mši svatou. Na kruchtě počala přednášeti se ,i\lissa ín honorem St. Adalberti« od J. Foerstera. Vypravovatele nemálo potěšilo, že první pontifikální mše velepastýře oslavena jest první mešní skladbou, kterou před desíti lety časopis tento v hudební příloze vydal. Zpívala se výborně. Řediteli i sboru dlužno spravedlivou vzdáti chválu. Ukázalo se, že v Budějovicích jsou živlové, kteří dovedou zpěv posvátný povznésti, jak toho velechrám biskupský vyžaduje. Odtud pak přirozeně símě roznese se po diecési. Cyrillským jednotám kyne pěkná budoucnost. Důstojná oslava služeb Božích jest prvním úkolem každé farní osady.
Po skončených službách Božích do-provodilo veškeré duchovenstvo vrchního pastýře svého do biskupské residence, kdež odevzdávány jsou mu adresy a podávány jiné důkazy oddanosti a úcty.
Druhé jednání dějství krásou a velkolepostí důstojně řadilo se k prvnímu. Co v Praze se započalo, v Budějovicích se dokončilo.
Nad Prahou i nad Budějovicemi zářilo zlaté slunko veškerou jasnosti svou.

Zbývá již pouze doslov rázu soukromého. To milé triduum, co vy provovatel byl hostem residence biskupské, dovolil mu nejdůstojnější hostitel, aby dle libosti