_77_
obecný v řeči mateřské, nebyla povolena, címu, užitečnému účastnění se na sv. oběti nýbrž poukázalo se na liturgické vyučování mešní naváděn by1 a bohaté v ní skryté co přiměřený prostředek, aby lid ku věří- poklady a tajemství se mu otevřely.
Obecná Jednota Cyrillská.
Cechy.
Areidiecése Pražská.
Vikariát Česko-Brodský*	pan farám Jos. yejchar předsedou, ředitelem zpěvu jest
	Ze SluŠtiC. (ZřizeJtá Gyrillské Jednot) Dne	pan Hrubý Jan, řídící učitel a podepsaný jednatelem.
	23. září t, r. ustavila se ve zdejší obci farní jednota	Stanovy jsou již k schválení c. k. místodr,itelství
Cyrillská.	odeslány.
Frant. Šnejdúrek,
	Po přihlášení členů přifařených obcí zvolen důst,	učitel.
Diecése Budějovieká.

Vikariát Budějovický.
Tábor. Farní eyrillskú jednota působila od listopadu tn. r. takto: První smíšený sbor zpíval při velkých službách Boiích osmkrát, a sice dvakrát Halle-rovu trojhlasnou mši bez průvodu do A, dvakráte téhož mistra trojhlasnou mši do C. Obě skladby složeny v přesném slohu palaestrinském. Jednou Wittovu populární »in hon. s. Luciae« ¢-hl, s průvodem varhan, a dvakráte trojhlasnou mši »in h. s. Joannis« s oblig. průvodem varhan od Hrušky, ředitele kůru v Mladé Boleslavi. Liturgicky předepsaná gradualia zpívala se chorálně, offertoria a Pange lingua též bud chorálně nebo čtyřhlasná od Witta, Traumihlera a starosty jednoty. Kromě toho zpíval týž sbor jednou Wittovo ,,Te Deum« op. I5—Na Velký pátek odpoledne po hoclinkách církevních zpíval Wittovo »Stabat matem, na Bílou sobotu při mši sv, a na večer při slavnosti vzkřísení Wittovo slavné ,Te Deum« op. X. a Fórstrovo »Regina coeli«. — Druhý smíšený sbor (studujících) zpíval při velkých službách Boiích dvakrát Wittovu ¢-hl, mši »in hon s. Augustiniu, jednou 4-hl. mši »in hon S. Ceciliae« ud Fórstra (bratra praiského prof. Fórstra), jeni jest ředitelem kůru v kathedráluím kostele lublaňském a získal si mnohé zásluhy o reformu kostehiiho zpěvu a hudby po celé krajině slovinské. Třikráte přednesl sbor Wittovu »jonickou« mši 4-h1. s částečným průvodem varhan. Gradualia zpívala se chorálně, offertoria a »Pange lingua« chorálně, nebo čtyřhlasná od Witta, josefa Fórstra a starosty jednoty. — Průvod varhan opatřil čtyřikrát p, professor Bolech, ostatek pan Martinka, varhaník, při Te Deum op. X. pan Pecold. Cvičení a zkoušky konaly se ve čtyrech i pěti hodinách týdenních.
Od dubna t. r. vykazuje jednota cyrillská tuto další reformační činnost: První smíšený sbor jednoty zpival při velkých službách Božích šestkrát, a sice Jos. Fórstrovu mši »de Beata« dvakrát, Stehle-ovu »Preismesse« dvakrát, Wittovu mši »Exulteh~ jednou, a téhož tnistra tuši cenou poctěnou (in honor. s, Franc. Xav.) jednou. Gradualia na ten který den

předepsaná zpívala se chorálně, offertoria dvakrát chorálně, ostatní čtyřhlasná od Witta, V. Ruffo (1550.), Smolíka a Konráda; obligátní »Pange linguau chorálně nebo čtyřhlasně. — Druhý smíšený sbor (studujícich) zpíval při velkých službách Boiích pětkráte: dvakrát Wittovu mši jonickou, dvakrát jeho mši hypodorickou (s choráln. Credo) a jednou téhož mistra mši »in honor. s. Augustina« ; gradualia chorálně, offertoria chorálně nebo čtyřhlasná od Schallera, Witta, dvoje »Pange linguau od J. Fórstra a na konci školního roku čtyřhlasné »Te Deum« vokálně od A. Fórstra (lublaňského). Veškeré mešní skladby jsou čtyřhlasné a mají po nejvíce obligátní průvod varhan, jejž opatřili pp. professor Bolech a Martínka, ostatní texty jsou vokálné. Veškeré skladby jsou slohu přesného, dle liturgických předpisů složené a po většině i vzorné. Cvičení a zkoušky konaly se tři-, čtyH- až pětkráte v témdni.
Novinky repertoiru z toho byly: Hruškova mše »s. Joannisu, Wittova jonická a hypodorická, J. Fór-stera ,de Beata«, Stehleova »Preismesse« a Ant. Fór-stera »s. CaeciL«, a »Te Deum«. Hruškova trujhlasá jest skladba velmi ušlechtilého rázu, jenž se zakládá na přesných a zpěvných motivech, velmi důmyslně a rozmanitě zpracovaných. Varhany si počínají často samostatně; nejsou tudíž lenochem pro soprány, jimž proto připadá úloha samostatné intonace, jei v »Benedictus« není snadná.
Wittova jonická bude vždy velmi milým a vděčnýmčíslem repertoiru, jelikož není těžká, krátká, velmi zpěvná a motivy její ač vážné, přece lahodné a na patřičných místech důmyslně stupňování až k radostnému výrazu. Jonický ráz pevně a markantně se v ní obráží, obzvláště v »Agnus Dei«, kde základní motiv jako žulový sloup ve všech hlasech se zdvihá na pevném zakládě kanonickém ku krásné stavbě. Na,, Credo,, chorálném, čtyřhlasně zpracovaném znamenáme, jak živé a krásné jsou ty prosté motivy staruřehořské. Vzletný jubilus »Amen« na konci mocně dojímá. Za to ale téhoi mistra hypodorická jest skladba nesnadná,