— 3 —

lidé? Jen tam, kde řádně placeni jsou za služby své, a to ve městech větších. Což venkov, města chudší, těm netřeba takových sil? Těm zvláště bylo by přáti toho v piné míře. Kdo však zná všeliké ty poměry venkovské, ani nemůže míti zdání o všem podobném. Tu všeobecně svěřuje se úkol varlianíka místnímu učiteli se vším, co vůbec v obor ten náleží. Ty všelijaké výhody i ne-hody z toho vyplývající jsou také s dostatek známy.
Jest velmi veliká většina učitelův, již úkol ten horlivě se vší pílí a svědomitostí, nehledíce ku prospěcliu hmotnému, zastávají. V poslední době ale nastala rozliodná doba, kdy kostelní hudba se reformuje s úžasnou rychlostí. Hudba profanní stále ustupuje před jediné pravou, čistou, ryzí hudbou církevní. Tak v mnohých mčstecli již i na venkově se podařilo výhost dáti posud obvyklému provozování hudby chrámové. A nemá-liž tu varhaník, at ten či onen, první úlohu v tom? Varhany jsou v jeho moci, jimi nejprv a jistě působiti může.
Namítati může mnohý, že neměl a nemá příležitosti v tom směru se vzdělati, že není určitélio návodu v té věci, jak si počínati, jak jíti pokroku vstříc. Nelze popásti, že podnes jen velmi málo v průpravnách učitelských se stati této důležité píle a cvičby věnuje. Kde nabýti theorie i prase?
Poneclián jest tedy varhaník víc neb mc jič sobě saméniu o to vše starati se. Co tedy činiti snaživému varlianíl:ovi na venku, nechce-li zůstati v ohledu tom pozadu? Jal: domůže se pokroku sám svým přičiněním? Necht tedy opatří sobě sbírku dobrých kom-posic starých mistrů jakožto pomůcku pro praktickou potřebu. Mnoho takových velmi levně lze v rozličných místech dostati. Sbírky takové bývají sestaveny dle starýcli tonin a to tak, že obsahují celé řady krátkých, delších i dlouhýcli vět hudebních, kteréž i co do technického provedení se stupňují.
Jednotlivým z nich mohl by se učiti třeba i nazpamět. Tak získá si zásobu nových, nezvyklých sice, ale krásných obratův; vynalezavost pak vzruší se, parnět zbystří, vkus se vytříbí a fantasie konečně se při-družíc pomůže i nové věty hudební v témž smyslu tvořiti.
Vybrati si některého mistra za vzor, zkoumati jeho komposice a je třeba písemně napodobiti, pomáhá velice ku zdaru věci samé. Zkrátka přičinlivost jmenuje se ten prostředek, jakým se toho dodělati může.
Tolik všeobecného.
Nyní obratme zřetel ke skutečnosti a

posudme, jak toho všeho varhaník v praxi užiti může a má.
Působnost jeho jeví se hlavně ve dvou směrech: Jednou provází zpěv obecný — píseii lidu, jindy provází skladby choralní, polyfonní.
Čeho šetřiti má varhaník, provázeje pí-seti obecnou?
Píseň obecná (tu na mysli mám jen původní, staré naše kostelní písně) má-li býti projevem citu nábožného, musí přirozeně se zpívati a ničím nepříslušným hyz
diti se nesmí.
Je-li sbor pěvců (lidu) náležitě vycvičen, má varhaník na mysli míti, že jest nyní na něm, aby zpěv toliko vyzdobil, dopinil a nikoliv nezpůsobuou hrou soulad rušil.
Proto zřetel zníti musí: z. ku počtu zpívajících, 2. ku předehře, 3. k správnému hraní priivodu a 4. k dohrám.
ad r. Varhaník jakožto pán a vůdce stroje zná zajisté zřízení a sílu stroje piného i jednotlivých registrů. Zná též resonanci kostela, tudíž dle zkušenosti snadno posoudí, kolika registry může hráti, aby zpěv zvukem varhan přehlušován nebyl Hraje-li předehru na př. piným strojem, necht hledí pí-irozeným postupem uvésti stroj v stav tahový, v jakém prirood hráti obmýšlí.
ad 2. Předehra (praeludium) jest úvodem ku písni samé. Má býti s ní jednoho ducha a karakteru, jedné toniny. Ona musí tak vážna a přizpůsobena býti, ne aby svou výstředností všecku mysl rozptýlila, kostela vzdalovala, nýbrž aby více vnímavosti a pi•íležitosti poskytla posluchačům přemýšleti o významu slov, která zpívati se mají a jim i příslušnou zbožnost neodnímala. To nejmenší, co se od varhaníka žádati může, jest, aby aspoň posledních I0—12 taktů zcela přísně v té toniny se pohyboval, ve které píseň hrána býti má. Nemá-li dosti cviku a jistoty, aby vytčenému dle paměti vy-hověl, necht jea nestydí se skladbu vhodnou a dobrou z listu hráti. Někde však se pravidelnosti této nešetří a tu pak podobá se předehra všemu jinému víc, jen ne tomu, k čemu je ustanovena. Ten zjezdí celou klávesnici, ukazuje zručnost svou, jiný z nedbalosti neb nedostatku cviku a paměti hraje co mu napadne, až octne se na akkordu, z něhož těžko se vyplésti; opět jiný zjezdí všechny možné toniny, neb napodobí ten který operní kus atd.
Mnohý z těch domnívá se, že takovou hrou zalíbí se lidu, jehož vkus hojně již po-kažen. Kdyby se však svědomitě ke hře přhpravil a pak dle toho jistě hrál, dodělá se lepšího úsudku se strany lidu než myslí.