91
že slyšíš divné	hlasy zpí - va - ti
Ale dostal jsem od pana rektora! Obořil se na mě, až jsem se lrkl :

„Věř mi, ospalý le - nochu	a dej mi jen víry trochu, jsou, jsou jistě an-rlěl-ské,
R	49. I	s {~	-#L -
Na to spustila Nesynka tak tenounkým diskantem, jakby hecíbávnou nit z jehle vytahovala :
Yastý - řové,	bratříčkové!	již také slyším, to hlasem vyšším zpívat an-dě - le
t	i t

velmi ve-se - le, jistě jest nám narozen, Spasitel světa splozen, jistě jest nám narozen. V tom ustála hudba a zazpívali jsme všickni jednohlasně :
Glo - ria	in-ex-celsis De - o !

Tento chvalozpěv zpívali jsme všickni jednohlasně i hudebníci, kde který, řvali s námi — právě andělský to zpěv! — Po nás zanotil vp. farář ,Gloria” dole u oltáře.

Pan učitel chopil se trumpety bez klapek, tak zvaného principálu, llobeš počal tloucti do bubnd a hlučná intráda zněla chrámem,
Discant řekl:

div se klenutí nesbořilo. Zvláště principál páně učitelův dělal přepodivné skoky a kotrmelce a vřeštěl jako posedlý. Muzikanti si povídali, že tak, jako pan rektor, intrád nikdo nezatroubí.
Po gloria umlouvali se pastýři. „Pospěšme k Betlému k dítěti malému!-' a radili sej co bv mu který přinesl.

zA‑
A alt zase :_~- i '—•_—~- k—.—~-‑
„Já mu dám strakaté kuzlátko.”	„A já kade-řa-vé jehňátko!-' Na to bědoval tenor :
EL	—%—k—5—K—	—%—K—~—K— R r—h,	Ale bas mu poradil
L	-r-r-V~-r-V-L-7-r-1
„Ach copak já chudý mu dám, když a-ni je - hňátka nemám a-krásné hlasy nebeské,	jsou, jsou	hlasy ne- be-ské.
Dyt tam máš starý-ho	be - ra - na, dones mu ho	hned z rá-na !”