47 —

A jak začato? Zpíval jsem s dětmi vždy nové a nové písně mešní, tak že jich nyní dostatek umime a i. pomalu vynechal jsem „pozoune” a na místě jeho po-stavil toliko „bassu' ; 2. potom jsem nepozval krušináče; 3. jednou jsem zapomenul na pískače; 4. rompety a trumpety jsem vypověděl a tak za S. zbyly mi na kůru: varhany a měchy, húsle, bráč a lcatty, v koutě roztrhané bubny.

Kterak jsem členy sehnal, povím budoucně; nyní pak pišu, že nás o té slavnosti by1 následovni počet: 12 sopranů, 14 altů, ii tenorů, 12 basů do-mácích a 7 hostů, úhrnem 56. Dopis svůj ukončuji. Mezi knězem a učitelem i lidem musí a má harmo nická assonance býti.
Franti.~ek Cón,
řídící učitel, t. č. ředitel kůrn
v Lovčicich.

Hudební příloha.

Až dosud poskytoval redaktor v hudebních přílohácli skoro výhradně materiál pro zÉčv lilur;ický. Odběratelé ,Cyrilla” (a dřívější „Cecilie” obdrželi vedle značného množství různých motett 14 mší (z jednohlasné, z dvouhlasé, i tříhlasou, 8 čtverhlasých, i pětihlasou), dvě Reduiem (i dvouhlasé, i trojhlasé), -Te lleum, Pašije, Litanie, zpěvy k I. nokturnu svat. téhodne a j. Odborové liturgičtí při jednotách cyrillských jsou tedy prozatím dostatečně zásobeni, — pokročilejší pak naleznou bohatý výběr pro repertoir ve skladbách cizozemských anebo starých. Ve vlasti naší vedle zpěvu liturgického má však ne-malé důležitosti též děv obeelt7. Spravedlnost tedy ukládá redaktoru za úkol, aby nyní pamětliv byl i sboru htcrátskl ch, pěstujících zpěv obecný. Vydáním ,kancionálu mešního" poskyt dosti rozmanitý výběr písní mešních, s některými písněmi, které se zpívati mohou před mší svatou a kázáním, jakož i po jich skončení. Již tehdáž slíbil vydavatel, že se vynasnaží, aby spořádal též kaacioitalck pro odpolední slučby Boží. Slib svůj počíná ve skutek uváděti litanierrtt o Všech Svat} cTt, ku neb v tér íinrt jnaéttu .7ečíd a litaitienti latcretánskjilii" které po sobě tuto následovati budou.
Příloha tato obsahuje litanie o Všech Svatých na jazyk český upravených dle známých latinských litanií chorálních z ,Directorium Chori". Při úpravě dbal jsem především správné a ducha jazyka českého přirozené výslovnosti. V řeči latinské jest přízvuk s délkou totožný a klade se ve slovech víceslabičných na druhou neb třetí slabiku od konce. Pato pravidelnost deklamace přináší i do závěrů invokac zpívaných litanií velikou pravidelnost, tak že slovo s nápěvem se pojí jako duše s tělem, čímž vysvětluje se ta neobyčejná lahoda zpívaných litanií latinských. V češtině však přízvuk nestotožňuje se s délkou, připadaje na první slabiku slova aneb dokonce na jednoslabičnou předložku slovu předcházející. A tak přízvuk český, který životem ducha přiodívá slovo

pronešené, podle množství slabik v slově připadá bud na slabiku druhou od konce (n. př. Panen, Petře, Pavle, Jane, Marku, Páně a j.), na třetí (Maria, Rpdičko, Křtiteli, josefe a j.), na čtvrtou (Mlchaeli, Gabrieli, Thadeáši, Barnabáši a j.), na pátou (Archandělové, Bartoloměji, Šebestiáne), aneb do-konce na šestou (evangelistové).
Kterak si tu pomoci? Kterak do shody uvésti závěrečné slovo s chorálním závěrkem invokac ? Užití tří slabik na jeden ton závěrku jest theoretikům melodickým „hudebním dáblem”, jehož se střeží v stejné míre, jako tritonu. (Navzdor zápovědi nebál jsem se ho užiti hned na počátku litanií po čtyřikrát v RR. „Smiluj se nad námi”, abych přinutil zpívati „nad námi”, a nikoliv „nad námi”, Kdybych byl nechal nápěv:
Smiluj se nad ná-mi,
zpíval by lid „Smiluj se nad námi” (tučnými písmenami značí se přízvuk. Proto jsem napsal:
Smiluj se nad ná-mi,
tak že lid musí zpívati: ,Smiluj se nad námi", jak toho duch jazyka českého vyžaduje, což ku podstatě jazyka náleží. Je-li spor podstaty s pouhým tvarem uměleckým, dávám vždy přednost podstatě, již forma se musí podříditi.)
Kterak tedy lze dosíci žádoucí shody?
Vedle úvodu a závěrku skládají se litanie ze tt`'í skupenin nápěvu; první obsahuje vzývání Svatých, druhá počíná prosbou : ,Milostiv nám budí", třetí vyznáním: „My hříšníci u
Třetí skupenina nenaskytovala obtíží, končíc vesměs dvouslabičnými slovy ; Gráčil”