— 18 —
sv. snahu takovou podporuje. U nás obecnou	nélio umění z dob rozkvětu a slávy. Morová	
písní	kostelní	lid	český	slaví s	církví	rok	r(na válek udávila skoro všechno.	Jen píseň	
církevní.	Velkolepé	události,	jichž	dějství	kostelní	ušla	záhubě.	Vymizela	sice	z	úst	
v kruhu církevního	roku obraz za obrazem	lidu, ale nevymizela ze srdce národa. Veliký	
se objevují, lid si připomíná, rozjímá, uvažuje	poklad písní zůstal bezpečně uschován. Píseň	
---	písní.	Píseň jest jeho	meditací, píseň jest	staročeská očekávala svého vzkríšení.	
jeho	kázáním,' píseň	jest	jeho	modlitbou.	Iren vzkříšení se dostavil.	
Kajícně-Ii se připravuje na příští Páně, touhu	Svatí apoštolé naší Cyrill a Method nám	
svou vyjadřuje písní. Plesá-li o narození Páně,	ten	poklad	zase	otevřeli.	Před	tisícem let	
s kůry andělskými zpívá. Kormoutí-li se v době	naucil ~i	otce	naše	chváliti	Spasitele	světa	
pustu nad tíží hříchů,	umučení a smrt Páně	lahodným jazykem mateřským. Po tisíci letech	
připomíná	si	písní.	Jásá-li	nad	otevřeným	vrátili nám ztracený po nějakou dobu a za‑	
hrobem, veselé Alleluja zpívá. Nápěv zde jest	pomenutý poklad písní duchovních — v kauci‑	
pomocníkem citu oděného slovem.	Cit vtělil	OlzlíítG .Svaío- f(wsktm.	
se slovem, slovo přiodělo se nápěvem. A proto		
ic Cech rád zpívá, píseň jeho neobmezuje se	Předmluva „Kancionálu Svato-Janského”	
na kuste(.	Píse~i zbožná z kostela putuje po	psaná kanovníkem Vincencem Bradáčem	na	
domech,	po	polích,	po	lesích,	po	luhách.	den	sv. Cyrilla a Methoděje r,	1863	počma	
Ozvěna písně kostelní odráží se pak netoliko	takto: „Slavíme v tomto roce blahou památku	
o klenbu chrámovou, nýbrž také o krb domácí,	příchodu apoštolů slov. sv. Cyrilla a Methodějc	
jakož o skalnatou stěnu lesní. Atak zpěvem	clo krajů Moravských,	spolu	děkujíce	Bobu	
bývá	ušlechtile vyjádřována	nejen	modlitba,	za milostivý dar sv. víry,	jenž	přec(	tisícem	
nýbrž	zpěvem	bývá	posvěcována	i	práce.	let počala	blažiti	a posud blaží	národ	náš.	
Píseň jest	pak	pokračováním	kázání	kněž-	L a tou přít".inou ráčil jeho Eminencí, Bedřich,	
ského a mocnou	pomůckou	vychovatelskou	kardinál-kněz	svaté	l~ímské církve	a kníže	
života náboženského,	arcibiskup Pražský naříditi, aby i Svatojanské	
	dědictví k oslavě tak památného roku přispělo	
Jaký národ, taková píseň. Jaká zbožnost,	kydáním kancionálu našemu věku přiměřeného,	
taková píseň. Jaký duch, taková píseň.	dadouc údům svým a vůbec lidu zpěvumilov‑	
V písni zrcadlí se vždy doba. Píseň jest	nému clo rukou knihu, jenž by jej na mnoli;í	
plodem	injuVeckyiiz	a	duch	její	odpovídá	leta i příjemně bavila, i nábožně vzdělávala.	
vždy době, v níž se zrodila. Sdílí s ostatními		
obory uměleckými signaturu doby.	Kancionál	obsahuje	820	písní,	poklad	
	to věru přebohatý. Jsou ale do sbírky přijaty	
Když květla víra i umění	velikolepě se	též některé bezcenné nápěvy novověké, duchu	
povzneslo, jak	obdivujeme na velechrámech,	~,
starých	zpěvů	odporující,	wmž jednota díla	
také píseň církevní stkvěla se krásou středo-	poněkud porušena,	nikoliv však cena	celku	
věkého	umění.	Když	víra	ustoupila	liché	zmařena jest.	Tolik	jest	jistu,	že	vydáním	
osvětě,	hloubka	mělkosti,	krása	pozlátku,	kancionálu Svatojanského zahájena jest nová	
sesvětačila	i	píseň kostelní,	doba zpěvu obecného ve vlasti naší. Kancioníd	
Vlast	naše	druhdy	posetá	velkolepými	Svatojanský jest	pomníkem	monumentálním.	
chrámy,	jejichž krása a cena umělecká	ob-	pro praktický účel však příliš rozsáhla	
divem naplňovala i cizince	vkusu	vybrouše-	sbírka méně vhodnou bývá, proto že ve sku‑	
ného,	má	nyní	většinou	chrámy	copové	tečnosti	předec jen dosti skromná část písní	
s úpravou copovou.	od lidu se zpívá. Ti však, kdož zpěv obecn}'	
Laciný cop tak zobecněl, pozlátku došlo	pěstovati	hodlají,	tak	ohromným	počtem	
takové obliby, že dlouho potrvá, než premožen	tolika	set	písní	polekáni	a	v	pochybnosti	
bude předsudek o drahotě	důstojných před-	uváděni bývají.	Také	již i	k vůli	;áa'otzcí	
mětů uměleckých,	jaké	ve vlasti	naší	nyní	j,dlzofč ve zpěvu odporoučelo se tedy vydání	
zase po způsobu důkladného středověku zho-	zpěvníku,	který by se	obmezil na skromný	
tovuje Akademie křesfanská. Zlato přirozeně	počet písní, jež by však během roku církev‑	
výše se cení,	než pozlátko.	Umění církevní	ního veslltés	od	lidu	se zpívaly a	při	tom	
jiné	požadavky	má,	než	vkus	obyčejných	ovšem i s,ndi~1tí cenou nad ostatní vynikaly.	
štafírů,	kteří	až	do	nedávna	u	nás	oltáie	předzvídaje,	že literátským sborům Ct-‑	
stavěli, chrámy ozdobovali (!),	obrazy opa-	rillských	jednot	bude	třeba přiměřeného	a	
třovali, — umění (!)	církevní řídili,	praktického zpěvníku, vybral jsem s kanciu‑	
Pu	kostelích	zobecněla	také	píseň —	nálu	Svatojanského	počet	písní,	který	pro	
štafírská•	obyčejnou potřebu roku církevního by posta‑	
Jakoby zázrakem zachovali	se	porůznu	čoval. Měl jsem při tom na zřeteli dopolední	
ve vlasti naší spoří zbytkové památek výtvar-	služby Boží a proto dal jsem zpěvníku název: