--- 92 —

demie křestanské dostalo, v každém ohledy vzorné. Úchvatně zněly písně v unisonu, picmile dojímaly krásné písně čtyrhlasné. které se zvláštní znalostí a uměleckým vkusem v ladué roucho harmonické oděl prof. Jos. Foerster, který zároveň co známý v tom oboru mistr mohutný sbor na harmonium doprovázel, Celek řídil P. Ferd. Lehner, osvědčiv se v hravém ovládání tak imposantního sboru co výborný dirigent.
Druhý den na to, dne 29. listopadu o S. hod. ranní, sloužena jest v dominikánském kostele slavná zádušní mše sv., při kteréž od pěvecké školy (ročníku III.) Akademie křestanské, sesílené sborem sv.-Vojtěšským přednešena byla „M i s s a p r o D efunctis” od G. 0. Pitoniho, a chorální „Dies irae”.
Kdo velkolepou skladbu Pitoniho zná, i byt si jenom z partitury, pochopí, že se tu jednalo o rozřešeni velmi těžkého úkolu a že očekáváni bylo tudíž napnuté. Skladba dotýčná žádá si sboru nejen silně obsazeného, ale i v slohu „á la capella” dobře obeznámeného a vycvičeného. Zdál se nám krok tento tím odvážnější, ježto, jak nám známo, chovanci dotčené školy v podobné skladbě sil svojich ještě nezkusili. Obavy naše byly však zbytečné Výsledek zajisté ku krátkosti doby, v které skladba byla nastudována, vzhledem k nepříznivé pro zpěv ranní hodině a listopadovému mlhavému počasí byl celkem velmi slušný. Některé částky, na př. offertorium a tercetta, vyžadovaly ještě většího vypracování, kdežto opět jiné, jako Bequicm a Kyrie, Sanctus a Benedictus velmi pěkně a vzletně jsou provedeny. Poněkud nemírně vystupovaly basy, jakož by1 i průvod na varhanech při choráhtím „Dres irae” příliš hlučný. Celkový dojem však byl velebný. Což ponéknd rušilo, p~ičísti dlužno s hora uvedeným nepříznivým okohrostem. I sluší vzdáti zaslouženou chválu všem účinkujícím, jakož i učiteli Fr. Chlumovi, který niladistvý sbor obezřele a pevnou rukou i•ídil.
hudební odbor Akademie křestanskó vyznamnou a důstojnou touto oslavou Karla 1V., Otce vlasti, zabezpečil sobě trvalou vděčnost v srdcích všech vlastencův a přejeme jemu zdaru ku všem jeho dalším podnikům.	+
„Christliche Akademie” píše následovně: Slavnost Karlova. I'anrětní den Sooletý úmrtí Karla IV. byl oslaven od Akademie křestanské duchovním koncertem v svatvečer a slavným requiem na výroční den samý dne 29. listopadu. Při koncertu v sále záložny svato-Václavské účin-kovaly kromě chovanců pěvecké školy Akademie křestanské též kostetní sbory z Karlína, od sv. Vojtěcha a avat, Ducha za i•ízení F. Lehnera, celkem více než I50 zpěváků a zpěvaček. Na programu byly výhradně české rorátní zpěvy dne nedélydho z dohy Karla IV., které za tím účelem Lehner věrně dle kancionálu Královéhradeckého vydal, prof. F irster některé písně z nich pro čtverohlas harmonisoval, ostatní pak na harmonium doprovázel. P~edvésti v koncertním sálu bez všelikého jiného střídání celou serií chorálů v jednotlivostech sice půvabných, celkem však pi•edc poněkud jednotvárných, zdálo se býti na první pohled pokusem dosti odvážlivým; pořadatel měl však v úmyslu vzorným provozováním nezkráceného „Rorate” v celistvosti obrátiti zase více pozornost posluchačstva, mezi kterým četní hosté z venkova se nacházeli, na tyto zpěvy národní, které druhdy v národě českém tak populárními byly, po vymření však kůrů literátských více neb méně v zapomenutí pi•icházely. A tento účel při tak výtečném obsazení a pečlivém provedení také skutečně dosažen jest. Překvapeni

druhu zcela jíného naskytovalo se přáteltim církevního umění hudebního při pontifikálním Requiem, které v pátek o hodině S. v dominikánském kostele farním u sv. Jiljí vdp. kan. Schwarz sloužil. K té pifiežitosti studoval učitel pěvecké školy, pan Chlum, po delší dobu s 3. ročníkem školy velikou mši „pro Defunctis” od J. 0. Pitonilro*) z Proske-ovy „Musica Divina” Tom. L čís 12.. Při provozování převzal kostelní sbor sv.-Vojtěšský věty trojhlasné dílem od solistů, dílem v silnějším obsazení před-nášené; škola pěvecká tvoiila 4h1. sbor; p. Chlum Hdil, Ač se studium počalo se již v zái•í, pro veliké těžkosti díla nebylo předce možno celek pře-moci a proto zpíváno jest „Dies irae” jen chorálně, při čemž jako i později opět pi-i Uommunio varhany doprovázející zpěv přehlušujíce dojem rušily. Má-li o zdaru ostatního spravedlivě souzeno býti, třeba především uvážiti, žc zevnější okolnosti, zejmena ranní hodina a nevolná parní lázeň v malém sálu koncertním minulého večera na spoluúčinkující nepi•íznivě působily. Na vrub toho sluší přičítati, že sbory tak nevynikaly, jako podle posledních zkoušek bylo by se dalo očekávati. Přihodilo-li se napotom též solistům zejmena v nevyrovnatelně krásném, avšak též nad pomýšlení těžkém „Ilostias et preces” cos lidského, že totiž dissonance pouze při nejúzkoztlivější čistotě p~ednesu tak úžasně se rozvádějící, na místo rozvodu důsledně dissonancemi zůstávaly, že pak dále nebylo spořeno silou na rohodná místa effektní : jest z toho opětně výslcdno poučení, aby i urnělci nejosvědčenější a ti snad piedevším, když jde o úkol umělecký tak vznešený, slávy nevyhledávali v sebe-důvěře, nýbrž v obětovné a oddané pilnosti a na-potom zejmena aby svědomitě se podřizovali každému pokynntí dirigentovu. Poslednéjší není do-jista tentokráte odpovědným za to, čeho se snad pohřešovalo, naopak pojištěno mu zůstává spravedlivé uznání jednak za odvahu, že se žáky svými se pokusil o takové mistrovské dílo první velikosti co do krásy a umělecké dokonalosti, ovšem také co do těžkosti a tím mladé síly na nejprudší oheň přivykal, a napotom vůbec za nesmírnou pilnost, obratnost a obětovnou vytrvalost, s jakou nesčíslná cvičení a zkoušky až do provozování řídil. Jen toho želeti dlužno, že takové věci, jednou veřejně přednešené, obyčejně zase do archivu a to na vždy se ukládají, neboE při klassických dílech toho druhu jest častější poslouchání a spolucvičení posluchači právě tak nutno, jako zpěvákům mnoho zkoušek, ač má li účel jen poněkud dokonale dosažen býti, jemuž takové Úsilí platí.	V. L.
Redakce dodává: S liturgických příčin dlužno litovati, že po epištole nezpívalo se Graduale, ani Tractus, jejichž vypuštění ničím odůvodniti nelze, nýbrž ihned Dies irae následovalo, a to tím více, jelikož pěvecká škola oba zpěvy při příležitostech dřívějších chorálně velmi správně přednášela. Když vůbec měl by se již text zkracovati, mohlo se, s ně-kterými liturgiky v souhlasu, na základě kongregace ritů snáze několik slok, v nichž žádná prosba se neobsahuje, vypustiti.
Bohemie referuje následovně: Koncert sgrirituel. Hudební odbor Akademie křestanské uspořádal za příčinou pamateční slavnosti Karla 1V. předevčírem produkci, v niž zpívaly se starečeskč

*) Ůius. Ottav. Pitoni, nar, 1657 v Rieti, zemřel 1743 co kapelník u sv. Petra v ÍZímě jeden z nejgeniálnějšíeh a nejučeněj'ích slclaclateli pozdějši klassické skoty. Requiem toto dokonal r, 1688 v Římě. Proske a jiní připisuji mu nejvysšf ceny.