91

novoty (kdežto tonus žalmu církevního těchto vlastnosti postrádaje, u li(lu obecného plodil by v jistém ohledu ospalost a nepozornost).
A tak velice důmyslným způsobem dle všeobecně platných zákonů zpívaných hodin e k c i r k e vn í c h zbudovány jsou v „Rorate” h o d i n k y o b e c n é pro lid věřící jednak zjednodušením, jednak obohacením. — Muž, který je upravoval, byl patrně církevuik velikého ducha, který dle vzoru známého zpěvu církevního z materiálu bud staršího a pohotově jsoucího, bud nového a od součastníků jemu poskytovaného, bud i vlastního a vedle potřeby přidaného dovedl vytvořiti dílo nové, s pomůckami starocfrkevními na půdě národní založené, rozmanitostí a novotou poutavé, obsahem a vznešeností poučné, rozum osvěcující a srdce stejnou měrou jímající. Slovem: skla-datel „Rorate” staročeského byl jednak důmy slným znatelem církevního z p ě.v u l i t u r-g i c k é ho a milovníkem Církve katolické i čilého života náboženského; jednak i hlubokým znatelem z p ě v u o b e c n é h o a písně kostelní, jakož i vřelým přítelem českého lidu věřícího, o jehož potřeby tak otcovsky pečoval, jehož povahu tak dokonale znal, jehož srdcem tak mocně hýbal. Ten skladatel „Rorate” — pokud z díla na původce díla lze souditi — jest mi ideálem katolického pastýře duchovního, slinoucfho osvícenosti katolíka a něžnosti ryze českého srdce.
Dle vzoru zpěvů rorátních měly by tudy upravovati se veškeré zpěvy kostelní pro lid. Cosi krásnějšího, půvabnějšiho a

prospěšnělšifio nelze sf ani myslíti. Žalmy' méně se hodí pro lid obeený a proto dobře nahrazuji se písní. Aby pak píseň neunavovala, budiž kratší, nápěvů rozmanitých a střfdejž se s krátkými, nerhytmickými cho‑
rály, antifonu znázorňujícími.*) (pokračování.) Lehner.
*) Píšící redaktor slíbil kdysi, že vydá co druhou částku mešního kancionálu kancionálek pro odpolední služby Boží. Když to sliboval, ne-byl ještě tak povinnostmi upoután, jako nyní a nedovede tudy říci, kdy mu možno bude spiniti slovo dané. Upomínán bývá často. Uvolní-li se mu kdy úřadem více svobody po-skytujícím — k cemuž ovšem prozatím na-děje žádné cení — hodlá upraviti Kancionál pro odpolední služby Boží podle vzoru, jaký v „Rorate” se pozoruje. Písně duchovní na místě žalmů střídaly by se s chorálem antimony zastupujícím. A pobožnost doplňoval by kněz u oltáře, jako bývá o nešporách. Oč, že by taková pobožnost rozněcovala k horlivosti, vroucnosti a lásce! Oč, že by nebyly prázdné kostely při odpoledních službách Božích! A když by po způsobu „rorate” — hodinek obecných — takto upravené „nešpory obecné”, rozmanitostí a krásou poutající, střídaly se s litaniemi zpívanými, které by v obmýšleném kancionálu dále se obsahovaly, s podivením by bylo u lidu českého, aby pomocí a za přispění spořádaného zpěvu nenavrátila se bývalá horlivost, jakou předkové slinuli. Se založenýma rukama se práce ovšem nevykoná. A s upoutanýma nohama nilcam se nedojde. Pěstování církevního zpěvu liturgického a obecného nesmí však považováno býti za „plesír” soukromý, ani za pouhou choutku osobní, která s duchovní správou v žádné souvislosti se nenachází a tudy knězi ani nepatří. — Nomina sunt odiosa.	P. r.

Veřejná kritika
o hudební slavnosti Akademie křest ailske.

('e eh píše následovně: Akademie křestanská důstojným způsobem slavila 600letou památku úmrtí Karla IV. koncertem a slavným requiem.
V nádherné dvoraně záložny sv.-Václavské shromáždilo se dne 28. listopadu v 7 hodin večer i;etné a vyhrané obeceuatvo, aby se pokochalo v hlaholech staročeských velebných zpěvů rorátních, které v původním znění dle kancionálu králové-hradeckého věrně upravil a vydal p. Ferd. Lehner. Harmonisaci ku čtvero pícním čtverhlasým vzdělal prof. Josef' Foerster, který zároveň zpěvy na harmoniem doprovázel.
Ze zlaté doby Karlovy (?) zůstaly nám tyto nad jiné vzácnější zpěvy rorátní, jež vynikají zároveň i originálností svou i Božskou lahodou a něžností. Ve zpěvích těchto se jasně zračí zbožný duch a zpěvumilovnost našich předkův. Tu není nic strojeného, nic hledaného; slovo i uápěv plynou klidným proudem ze srdce k srdci. Chorál slavný a mohútný stí•ídá se s písní tu něžnou, onde opětjásavou. Gel Bohu, že během věku staročeské tyto posvátné hudební hlaholy ze svatyň našich mizely,

až konečně místo nich zavládly kňouravé melodie, kterýmiž věru až hrůza vyznačoval se úpadek posvátného zpěvu v naší vlasti.
Protož k díkům zavázal každého upřimnébo milovníka vlasti a Církve dp. Ferdinand Lehner, že v obsazení mohútném (160 hlasů) aprovedení vzorném předvedl aspoá část (Roráte dne nedělního) zmíněných hudebních památek staročeských, dávaje tudíž pokynutí, jak by se opět měla i mohla zvelebiti duchovní píseň česká.
Prostředky k dosažení žádoucího výsledku jsou velmi snadné. Ve školách obecných třeba obnoviti lásku k zpěvu. Místo jiných, snad méně vhodných písní seznamujte dítky se staročeskou písní duchovní, a za nedlouho bude lid v chrámech důstojně zvučnými hlasy prozpěvovati slávu Boží. Obecným uvedením karlovských zpěvů rorátních zajisté bychom oslavili nejvhodněji památku nezapomenutelnébo Otce vlasti, ctíce tím zároveň i sami sebe.
Jak jsme, podotkli, bylo provedení rorátních zpěyův nedělních, jehož se nám přičiněním Aka-