lrychází vždy	Jen frankované listy
5. každého měsíce.		přijímají se.
Rukopisy redakci za‑
Předplatné,	C E C	1	slané nevracejí se,
jež činí	Em	Dopisy, týkající se
poštovní zásylkou	Časopis	redakce, buďtež za‑
na celý rok r m. z1.2,	sýlány franco
pro katolickou hudbu posvátnou	Ferd. Lehneroví
na půl Teta	„	v Karlíně, číslo 234.
přijímá pouze na je 1, -
dnu z tě chto d rvu dob	v Čechách, na IrToravé a ve Slezsku.	Reklamace zasy'lány
yč	_ _
administrace	(	majitel, vydavatel a redaktor:	buďtež do expedice
v Praze, v Ks,rlfně
garlíně, číslo 284.	~	,
v
{	~ERDINAND g. ~EHNER.	Anenská ul. č. 144.

	_	S
Číslo 12.	V Praze, dne 5. prosince 1878.	Ročník V.
DBSAH: Slavnost Karlova a »ltorúte«. — Veřejná kritika o hudební slavnosti Akademie křesCanské. — Pě‑
stování zpěvu církevního. - Diecése Královéhradecká : 'L, Hradce Králové. _ Diecése Litoměřická : Od jizery.
'L Vrchlabí. - Z diecésc Brnčnslc : Z llonbravice na Svitavě. — Drobné zprávy. — Drobty a zrnka.
Slavnost Karlova a ,Rorate”.

j1ý hlahol s Hradčan zaznívá, J A srdce Prahy rozrývá,
Kam se děl ples?
Což slunko dnes
Tvář smutnou mrakem zakrývá?

Hlc Otec vlasti s rodinou
Se loučí — s českou otčinou, Již naposled
Král Karel kmet
Svým dítkám věstí vůli svou.

„Kde dřímá Václav, světec náš, Tam koruna má — poklad váš; Tam lide můj
Vždy strážně stůj,
At vlasti své jej zachováš.”

Slyš zvonů Vítských nářeky, Též Karlstein zní bezděky --„Tot Páně hlas!"
Dí král, „již čas,
Bych odešel v kraj daleký.”
Velká osoby vrhají dlouhé stíny. Nikoli po decenniich, nýbrž po staletích čítají se leta jejich. Odcházejí, ale nezacházejí. Vy-dali hlas, a po půl tisíciletí řeč jejich hlaholí dále. Není to pouhý oblas o mrtvou stěnu skalní se odrážející, nýbrž slovo živé, pa‑

Tu zakvílela Vltava A zkalila se Morava,
Lká Vyšehrad,
Lká Velehrad :
„Již sbledla naše oslava.”

Však nezašel Tvé slávy den, Pět věků Bohem oslaven Zříš s výšiny
Své na syny
A nevydáš nás Otče v plen.

Když bouře námi zmítala, Tvá hvězda plavcům svítala, Bděl mocný Bůh,
Tvůj strážný duch
Nás chránil a smrt prchala.
Nuž díky věčné z toho měj, A u Boha se přimlouvej, A nad milou
Vždy vlastí svou
Plášt ochrany své prostírej !
Jan Soukop.
mátka nehynoucí, kvítko ve stálém květu. Odešli a předce zůstali. Uloženi jsou do příbytku chladného tmavé hrobky a předce dále žiji, světlo a teplo plodíce. — Blahoslaveni světlonoši !
Před 500 lety uložili nám do hrobu otce