... s_	_.

Palestitinova hudba jest vtělená skromnost, vtělená zbožnost, vtělená krása. Čím zbožnější ředitel, čím horlivější sbor pěvecký, tím dokonalejší bývá stavba z živých hlasů zbudovaná. Pouhé umělectvf zde nerozhoduje. Kdo na společném s námi poli s láskou pracuje, bedlivým pozorováním nabyl podivuhodné zkušenosti, jak mysl světácká, která jen lesknouti se snaží, krásu skladby církevní ubiji. Musica sacra nesnese světského lesku. Po-zvěte si do sboru operního zpěváka, který se neumí podřizovati, a shledáte, že vám krásu ubije. Při jistém pohřbu zpívali čtyři solisté divadelní onehdy čtverozpěv a člověku úzko bylo při tom zpívání. Každý z nich pěl manirou svou, uživaje divadelního tremolo s ostatufmi slad-kostmi, jeden nad druhého snažil se vynikati

krásou hlasu svého, a úhrnem — byla to ostuda. V hudbě církevní, zejmena palestrinské, jest jednotlivec pouhou částkou podřízenou ; jednotlivec mizí v harmonickém celku.
Zbožná skromnost a krása duš e v n í jest podstatnou známkou genia Palestrinova; — pravý to opak kostelní hudby moderní. IIudba moderní stkví se krásou medicejské Venuše, kdežto hudba Palestrinova sdílí krásu svou s Madonou sv. Lukáše v Santa Maria Maggiore. Jedna od druhé tím se ltši, čím starokřesťanská basilika saneto Apollinare Nuovo v Raveně se rozeznává od stkvostného bazaru Vittore Emanuele v Miláně.
Duševní skladbu dušovně před-nášeti dlužno,	Lehner.

Diecése Litoméřická,.

Z Mladé Boleslavi.
Pastýřská porada. Chorální mše. Dne 22. t. m konalo duchovenstvo vikariátu mladoboleslavskéko v sídle a za píedsednictvf vd. pana vikáře svého Fr. Paříka v Mladé Boleslavi výroční pastýřskou poradu hlavně o dvou časových otázkách, předložených od nejd. konsistoře litoměřické.
Po skončené poradě (o 11. hod.) sloužena byla ve chrámu Páně děkanském zpívaná mše sv. a tu připravil nadaný a horlivý řiditel kůru p Hruška se svým mistrně vycvičeným zpěváckým sborem pravou pochoutka a rozkoš duchovní všem přítomným. Zpivánať tu vokální mše od Skuherského s dvěma Marianskýma vložkama s takovou všestrannou dovednosti a precisnosti, že nesnadno vylíčiti dojem, jakým se unášel každý posluchac". Ne-scházel tu ovšem ani výtečuý i pražskému obecenstvu dobře povědomý, až výsokým C vládnoucí tenor páně Cicvárkův, a mnohá panna i panička z nejpřednějších kruhů měšťanských a úřednických vydatnou zpěvnou hřivnou svou ochotně přispěla k tomu, aby za příkladem kůrův andělských Hospodinu zpívána byla chvála, a věřící lid aby k pravé pobožnosti naladěn byl a popuzen. Krásné počínáni takové jistě u Boha nemine se s odplatou zaslouženou. — „Jaký to rozdíl,” musí tu věru člověk zvolati, .jaký to rozdíl mezi" sebe zdařenější operou světskou, a mezi velebnou skladbou církevní, důstojně provedenou 1"
Bohdejž by vzorný mladoboleslavský pan

řiditel kůru i tamější zpěvácký sbor nalezal snažných a upřímných následovníků po širých vlastech katolického zpěvného národa českého, aby co nejdříve v každém stánku Božím mohutný chorál „jednomyslně” pěl Hospodinu povinnou čest a chválu ! Tím zajisté šířila by se v milém národě našem netoliko pravá ušlechtilá zbožnost, ale tím — a právě snad nejspíše tim by konečně docílila se ona tak nezbytně potřebná „jeduomyslnost a harmonický soulad” národa toho u věcech ijiných *)
„Gtiech.”
*) Dejž to Pán Bůh ! Až dosud podceňuje se namnoze veliká důležitost reformy chrámového zpěvu. S každou pastýřskou po-radou měla by se spojovati kostelní slavnost hudební. Takovou měrou šířil by se směr, jehož oprávněnost a potřeba nyní již všeobecně se uznává. Zvelebení církevního zpěvu mělo by zároveň býti občasně předmětem pastýřských porad. Když pak po poradě ukázalo by se dobrým přednesem při-měřených skladeb prakticky, o čem v po-radě theoreticky jednáno bylo, jak utěšené šířila by se „Musica sacra!” Radostně vracel by se každý duchovní do osady zpět s předsevzetím, že takovou hudbu vedle poměrů místních také ve svém chrámu farním zavede. Od porad pastýřských konaly by se takto služby miasionářaké a vděčná „Musica sacra” nezůstala by bez ohlasu na duše, smýšleni a život osadníkův. Jako při duchovenských mělo by rovněž při učitelských poradách díti se. Doufejme, že se rozední i v této otázce. Velezasloužilému pak i obětovnému řiditeli kůru v Mladé Boleslavi, J Hruškovi, vším právem patři uznáni a chvála.
Recla,kee.

Arcidiecése Olomilek~.

Z Bystříce pod Hostýnem.
V čísle 7. „Cecilie” oznámil jsem slavnost, jakáž se 18. května t, r. na posvátném Hoatýnu konala, při niž náš zpěvácký spolek

„Hostýn”, řízený panem nadučitelem Šulou, se vyznamenal čistým provedením církevní mše. Zdařilým výsledkem poduiku tohoto po-bídnuti, všickni byvše proniknuti duchem zpěvu církevního, jak říkáváme Acecilianakého", usne-