Zpívaná mše zádušní.
Píše Edm. Langer. (Pokračování.*)

Přáni své, aby s úmrtní slavností pokud možno vždycky mše sv. spojena býti mohla, církev také tím vyjádřila, že mši zádušní p r i v i l e g o v a l a, tak že takové mše do-pouští se na mnohé, začasté i slavnostní dni, kdy jiné mše zádušní slouženy býti nesmí.
Největší výsadu má m š e p o hřeb n í, když sloužena bývá za přítomnosti mrtvoly ve chrámu Páně. Ta bezpečně za-povídá se v poslední tři dni pašijového týhodne a na všechna „festa duplicia I. classis”, která zároveň zasvěcenými svátky jsou, pondělí velkonoční a svatodušní vyjímajíce. Mnozí dovozuji na základě jistého rozhodnuti, v němž ostatně není to zcela jasně vysloveno, jako by veškerá „festa duplicia I. cl.”, která co taková v římském breviři zaznamenána jsou, mši pohřební již vylučovala. Pochybnější jest domnění, zdali „duplicia I, classis”, veždy na neděli připadající, jako u nás „Visitatio B. M. V.” neb „Dedicatio h;cclesiarum”, proto mši pohřební vylučuji, ponévadž přikázaný den sváteční v tom případě nikoli na svátku, nýbrž na neděli spočívá. Le svátek titulární dotyčného kostela zádušní mši vylučuje, jest však výnosem jisto. Výsadou tak značnou se předpokládá, že bohoslužba jinak předepsaná aniž se neopomíjí, aniž ujmy trpí, ač osoby, které by v den nedělnf mše zádušní účastnými byly, přikázání cirkevnimu ovšem zadost
učinily.
Mše pohřební před pohřbením,
když mrtvola v kostele přítomna není, nedopouští se na všechna „duplicia J. classis”. Výsadu tuto chtějí mnozí rozšiřovati také na pohřební mši u nás obyčejnou, která den po pohřbu se konává. Zdá se však, že správněji ji považovati dlužno z a p o h ř e b n i mši p o p o h ř b u mrtvoly, pro kterou dle jiných výnosů též i „duplicia II. classis” a veškeré zasvěcené svátky (tedy i neděle) se vylučují.
Také čtená pohřební mše za chudé (ovšem pak i v každém jiném případu, kdy zpívati se nemůže) jest privilegována, ale tak, že nemůže býti sloužena na veškerá „duplicia 1. a II. classis”, v zasvěcené svátky, v privilegovaných oktávách (vánoce. zjeveni Páně, velkonoce, svatodušní oktáva, Božího Těla) a na všechny takové dny, kterými též „festa duplicia” se vylučuji (štědrý den a svatvečer svatodušní, popeleční středa, celý pašijový týhoden.**)
*) Cecilie roč. V. str. 18 19.
*) Panovalo domění, že také vigilie pi•ed zjevením Páně vylučuje duplicia. Nejnovejší litur‑

Veškeré tyto mše pohřební, byla-li překážka, mohou v nejbližší den, který toho do-voluje, tímže způsobem slouženy býti.
Den 3., 7., 30. a výroční může slavnou mši zadušní oslaven býti s vyloučením těchto dnů, v nichž také čtená mše pohřební za-bráněna jest. Den 3., 7. a 30., jakož i za-loženi dnové výroční (jsou-li skuteční a nikoli libovolně ustanoveni) mohou, byla-li překážka, rovněž v nejbližší den volný bud před tím neb potom slavnou mší oslaveny býti.
V skutečné dny výroční může v menších kostelích nadaná mše též jen čtena býti na „duplicia minora” s vyloučením však veškerých vyšších svátků neb takových dnů, které pro duplicia zabráněny jsou. Stejná výhoda ohledně mši čtených v den 3., 7. a 30. není však poskytnuta vedle výroku S. R. C.
0 veškerých výsadách těchto sluší po-dotknouti, že nemají platnosti pro mše čistě soukromé. Za takové" dojista dlužno po-važovati veškeré mše, které třeba současně s „Missa exequialis” u postranních oltářů se slouží. Jest to zlořád, který opětně a též v naši diecési zejmena se zavrhuje, když takové mše vyjímajíce v ,semiduplicibus" a „simplicibus” rovněž v černé barvě se sloužívají. Na místo těch současně nahromaděných mši bylo by však vůbec duchu církevnímu přiměřeněji, aby též v den 3., 7. a 30. mšo svatá opětně se slavila, což u nás nazvfce úpině se zanedbává.
Veškeré výsady uvedené, jak z ducha rubrik poznati lze, mají platnosti jen pro vlastni „mši exequiálni t. j. pro takovou, která jest v souvislosti s předepsanou slavnostní zádušní jistých dnů. 0 mši pohřební („in die depositionis') rozhodlo se dne 23. kvčtna 1846 zřejmě, že smí jen jedna býti. Platí to však pouze o jednom a témž kostele; nebot ,exequiae absente corpore in die depositionis” mohou bud téhož neb následujícího dne i v jiných kostelích konány býti; rovněž mohou v den 3., 7., 30. a výroční ve vice kostelích zádušní slavnosti s privilegovanou mši konati se, nikoli však v témž kostele jednoho dne vice privilegovaných mši, byti by i „Officium Defunctorum” nebo částky jeho vícekrát počíti oblíbilo se.

gikové římští theoreticky již dávno tomu od-pírají. Prakticky doměnku nelze zastávati, proto že v Ětímě vydané Calendarium pro 1878 vypočitává dny, které vylučují amiiversaria, mezi nimiž vigilia Epiphaniae se nevyskytuje.