— 79 —

„?e Deum” Rřfžkovského. Odchodem zdejšího
varhaníka p. Gáka do slavonského Osiekn
uprázdnilo se místo varhanické se služným
250 zl. Na tolik vypsala sice městská rada
konkurs. Však uepuchy bnji o tom, že i nástupci,
osvědči-li se, dá později 300 zl. jako přede‑
šlétuu. Dobrá sila paedagogická může kromě
toho spolehnouti se též na dostatek soukro‑
mého vyučováni v budbé. Přál bych si velice,
abychom dostali za vathauska hudební silu,
jež by moLla a chtěla veledůležitou reformu
kostelní hudby s vědoucím a vytrvalou snahou
všemožně podporovati a fedrovati. Základ jest
tu dobrý položen, ale další stavitelé schází. -‑
Z přátelského dopisu dovoluji si sděliti
s vámi, pane redaktore, že v Slavousku asi
teprve zubožena jest ,Musica sacra" po tu‑

recku. Musela jmenovaný pán, jsa co řidítel kůru lilavniho bez zpěváků (!), žádati teprve městskou radu osieckou o povoleni výloh na vydržováni dětské školy hudební. Nyní po několika měsících zpíval se svými zpěváčky „missam tluintam, Skuherského. hodlá s nimi dále pokračovati, počínaje od jednohlasných věci, v reformě l:ostelufho zpěvu tamějšího. Zdař Bůh! Jen vytrvale a trpělivě dále. — Též v Č. Budčjovicfclr úsilovně se připravuje zřízeni deicésnf jednoty. Prosíme dotýčnó pány o bližší zprávy. — I o repertoiru kůru paedagogia soběslavskélto mohu sděliti, že jest čistě reformační. Přednášejíc tamější chovanci sl.ladby llallerovy, Wittovy, Ilampisovy, Foerstrovy a p.

Struěrlý návod ku vyučování sborovému zpěvu.
Yodávú Frant. CYtlutu, učitel sborové pěvecké školy Akademie kíestanské v Praze.

Úvva.

Hojným zakládáním sborových pěveckých škol na venkově za účelem opravy církevního zpěvu vznikla přirozené i potřeba jistého návodu, dle něhož by se vyučování zpěvu na těchto nově zřízených školácb aspoll zčásti říditi mělo, by účelu s nim spojenébo se v brzké dubě dosáhlo. Zařízením sborové školy v Praze dán venkovu skvělý příklad, který jsa nyní hojné následován i v následcích podporován býti musí hlavně tím, že se podá veřejuosti stručný 'návod ku vyučování sborovému zpěvu, jak se na PražskG škole děje a jímž se, jak dlouhóletá zkušenost ukázala, přímo skvělých úspěchů docílilo. V návodu tomto arcit nelze nic novéltu podati, co by již i jinde nebylo s dostatek vyčerpáno; běží tu jen o to, aby rozsáLlý materiál učebný žáctvu co možná stručně a soustavně podán byl. VzLledem k žákům, jakých tu na mysli máme, totiž děti od 8. až do 12, roku obojího pohlaví, bude naším lilavním zřetelem, všem zbytečným učenostem pilně se v)hnouti a věc co možná prostonárodně podati. Rozumí se samo sebou, že leží na vůli každébo učitele, podaný tuto návod dle lepšího svého přesvědčeni v mnohém změniti aneb dopiniti, vůbec celek místním potřebám pPispůsobiti. Jen to ještě podotýkáme, že vyučováni dle tohoto návodu neb dle jiné methody nikdy se zdarem by se nepotkalo, kdyby se nedělo pravidehtč a v určitý čas. Myslíme tím, aby se na nově vzniklých školách pěveckých jisté dni a hodiny k vyučováni ustanovily, od kde-r; ch se l<(l ý jiti ani uřitcli ani žáčkům l,y

dovoleno nebylo. Učitel tu musí sám v horlivosti a obětavosti předcházeti žákům a hleděti je v stálém nadšení pro ušlechtile umění pěvecké udržeti. Nedbalost jen opět nedbal(st plodí -- ta pak se nejméně pro věc, o kterou se jedná, hodí. Podáváme tuto rozvrh hodin na Pražské škole, i bude moci snad tu i tam upotřeben býti:
V pondělí, ve středu a v pátek od 5.- 6. bod. odpoledne vyučují se děvčata, v úterj•, ve čtvrtek a v sobotu od 6.—7. hoši ; v úterý a v sobotu od 8.—9. večer mužští. Po dokouauém 1. ročníku jsou sborová cvičení na jiné duy a hodiny ustanovena.
Na školách venkovských by asi tento rozvrh musel se v ten spůsob změniti, že děv-čata a hoši společně by se cvicili. Pro muzské by se arcit musela zvolit bodina místním okolnostem a stavu žáků příhodná. Nejspíše večerní.
Co se vyučovací hodiny pro dětské hlasy týče, tu radíme epíše k některé dopoledni, je-li vůbec možná. Neb tu děti ještě čilé a chápavé jsou, kdt2to odpůldne aneb večer již značná umdlenost se u nich jeví. Z odpoledních hodin se nám zdá býti nejpříhodnější pátá. Dni, v kterých se mají cvičeni odbývati, budtež také pevně ustanoveny a nebudiž od pořádku jednou určeného odchylováno, leda by toho nutná potřeba se ukázala.
Nastává otázka, kolikráte týdně se má cvičit? Třikráte v týdnu stačí, lépe by bylo čtyrykráte; kde by však toho okolnosti dovolovaly, každý den aspoň Lodinu cvičeni od-bývat, by arcit nejifp bylo, již z té přičiny, že se začátečuíkůiu zákluůní pratidla o kvo-