-- 72 —
Hudební příloha
1Vlissa pro D efunetis.
Auctore r, KříškevskýE

Milovaný náš mistr Pavel Křížkovský, posýlá přátelům „Cecilie” a milovníkům důstojné chrámové hudby vůbec nejnovější svou skladbu pinou vnady a hluboké zbožnosti. Genius liudební křesťanům" v Pánu zesnulým zasvěcuje dílo dojemné a duchapiné. Jak klidný jest ten spánek duší budoucí vzkřfšenf očekávajících, tak klidná a úcbvatně dojemná jest ta liudba. Klidnost dociluje se však prostředky jednoduchými. Jednoduchostí, která jest výsadou velikých mistrů, plodívají se dojmy nejvelkolepějšf. A toho zde dociluje vlastenecký skladatel náš v míře netušené. Umělec, který vládne bohatým pokladem složitého materiálu hudebního, který jest zasvěcen ve veškerá tajemství velice pokročilého hudebního uměni novověkého, zde sám obmezuje se řekl bych na prvky skladatelské a vyvozuje s tvary prostými účinků úchvatných. Náš Křfžkovský umí skládati pro veškeré kůry bez výminky. V malé vesničce, kde zpěváků jest po skrovnu a varhaník v počátcích svého uměni, mohou bez všelikých obtíži skladbu provozovati, tak zpěvné, jednoduché a snadné jest Requiem pro sbor i varhany. A četní sborové exaktně cvičeni při velkých chrámech a ve velkých městech nalezají v nf stejnou zálibu, tak důmyslné, dojemné a mocné jest to Requiem. Musí se ovšem přednášeti, jak skladatel to v duši cítil a perem napsal. Ne ledabyle, ne povrchně, ne zběžně, ale důkladně, ale důmyslně, ale zbožně ! Křfžkovský jest celý náš. Jeho budba lahodou nápěvu a ušlechtilostí harmonie jímající jest slovanská. I ta jeho kostelní hudba jest slovanská -- jemná, uhlazená, citupiná. Nejsme rozumáři. Jsme národem citu a srdce, hlubokého citu a hlubokého srdce.

V Křižkovském ta povaha přiodíla se tělem a životem. Křfžkovský jest celý náš. Jako ta jeho roztomilá, srdečná, skromná povaha, taková jest i jeho hudba — roztomilá, srdečná, skromná — pravá hudba církevní. V kostele křesťan modlící zůstává s kajícníkem hned u dveřt chrámových státi, bije se v prsy, nechce ani očí svých vzhůru pozvedati, nýbrž volá: „Pane, bud' milostiv mně hříšnému l' To není ta hudba farisejská, která ostentativně dere se až k oltáři samému nádherně a frejiřsky ošacená pyšně kolem se rozhlížejíc a s úšklebkem volajíc: „Kdo se mi vyrovná? Já jsem zde paní. Mnč i oltář slouží. Já nesloužím. Udilím almužny — na rozcestí. Postím se — s hlavou popelem posypanou. Vše činím na oko, jen abych chválena byla.” Iludba farisejská od stejnorodých bývá chválena. Taková není ta kostelní hudba Křížkovského. Pokorná jest. Slouží oltáři, v pokoře slouží bez pretense. Na pochvalu nečeká a nechce býti chválena. Nezpívá se v kostele, aby zpěv chválen byl, nýbrž aby zpěvem svatý obřad okrášlen a křesťan ku zbožnosti povzbuzen byl. Taková jest ta „Missa pro Defunctis” od P. Křížkovského.
Aby všudy zdomácněla, jest psána pouze pro 3 hlasy mužské. Dávno jsem čekal na nějaké „Requiem”, které by konečně zatlačilo Lablerovo Requiem, svou přesládlou sentimentálnostf veškeré kůry ovládajfcf. Nynf máte náhradou, a jakou! Dá se však zpívati též třemi ženskými. hlasy. Requiem Křížkovského možno tudy zpívati všudy ve vesnicích a městech, mužskými i ženskými hlasy. Vyznačuje se tudy podstatnou ~;uámkou katolickou -- povšeclrzostf.	Ielaner.

Omámeni:
Příštibo týhodne budou v redakci „Cecilie” již na skladě hlasy mše „Salvo Regina” od Fr. Witta (op. 3h). Cena všech 4 hlasů (Sopran, Alt, Tenor a Bas) obnásf 40 kr. r. rn.
LOF' S hudební přílohou r. 3. I»Q
Nálcla&,in vydavatclovýn_. -- Tiskem Mi kuláče a Kuappa v Praze, v Karlínv.,