- 62 -

hatě, vicohlaQné Kyríe. Lid dojatý lzlclzal na kolena. Na tváři haždčho četl jsi úpěnlívou prosbu.- „Pane, smihtj se! Kriste, smiluj sel, Kůr umlknul. Vrchni pastýř s trhnu svého zanotoval za hrobového ticha „Gloria in excelsis Deo”. A v tom již četný sbor svěžích hlasů pinými hrdly od úst jeho vzal slova a pokračoval jásavě : ,Et iu terra pas hominibus bonae voluntatis.” V tom zpěvu brzy mocném, brzy jemném, tu úpěnlivém, tu radostném byl život. Vlny proudily se velebnou prostorou chrámovou a oživily vnitřek cti-hodné svatyně. Tváře Světců a Světic v malovaných oknech a na oltáři slohově obnovených počaly zářiti světlem nebeským, ruce jejich se počaly pohybovati a rozvírati jakoby k objetí. Když pak konečně s kůru zazufvalo okonzlujfeí: „Tu solus sanctus, tu solus Domiuns, tu solus Altissimus Jesu Ghriste in gloria Patris,” tu ti Světci se vybavili s rámců oltá:ufelt a zasklených oken, ty sochy se-stoupily se svých podstavců, a všichni jásajíce spolu počali objímati stejnorodou sestra — „ltudbu posvátnou.” Musica sacra, architektura, plastika a malba držely se v objetí. Očištěná a původnímu slohu svému navrácena architektura s ozdobou sošniclzou a malířskou poznala v obnovené a očistěné hudbě rodnou sestru svor. A všichni se sborem pějícím doložili Amen, Amen. Obecenstvo v lodi radostí rozechvěné neodvážilo se oči pozvednouti. S kruchty nic smyslného k vším ne-doráželo, žádné triviální a divadelní- sola z pobožnosti nevyrušovalo. A tak se stalo, že Světci zase po zpitsobu duchů tiše na svá místa a na trůny své se usadili, aniž by kdo byl pozoroval, jakou radostí rozechvěni jsou nebeskou harmonií. „Pas vobisl” znělo s trůnu biskupskélto. A kněžstvo s theology v presbytorin za ostatní odpovídalo gregoriauslzým cnm spiritu tuo!" A tak v milém a utěšeném střídáni vrc.huího pastýře kněžstva, bohoslovci a kůru ]zonala se vznešená liturgie katolická, již na světě není rovno, když vše — od prvního do posleclnilto, od nejmenšího clo největšího — jedním ovládáno jest duchem ocl paramentu začfnaje až do zpěvu cfrkevnlho. Nebylo ani jediné duše, lzterá by se nebyla potěšena a povzbuzena vracela domů po službách Božích unášejfcich. Odpoledne s toutéž slavnosti konány jsou Nešpory. 7,almy zpívány jsou dvěma sbory střfdavč. Bohoslovci v presbytáři oděni rouchem círizevnfm pěli vždy unisono, stejně a vážně, s patřičnou deklamací jakoby jedněmi tísty jeden verš, načež veždy druhýsbor na kruchtě

pokračování vícehlasným, bohatě figurovaným falsobordonctn. To ustavičné afřfdání se dvou sborů na rozličných místech dole a nahoře, v přesbytáři a na kruchtě, jedno a vícelilasuě olzouzlovalo přitonmé. Na večer byl koncert nejlepších slzladeb církevniclt všeho druha starých i nových za ncstníruého návalu obecenstva. Vstupné bez obmezení dobročinnosti odvádělo se ve prospěch nových varhan, které co nejvzácnější skvost na kůr kathedrály po-staveny budou. Stroj bude vyhotoven dle osvědčené soustavy kůžclovitých závorú s po-užitím nejnovějších výslcnmů fysikaluých a akustických. Koncert byl nesntírnč poučný zejména pro hosty venkovské, lzteří jen proto dostavili se tak četuč, aby dle vzoru KrálovG-hradeckého ve svých osadách po venkově hudbu kosteluí zřídili. Drahého dne z rána sloužena jest slavná zádušní mše sv. za všecky v Pánu zesnulé členy dieeésni Jednoty Cyriliské, při které se zpívalo gregorianslzé „Itegniem” z Ordiva.rinm Missae, pi•ednešenG více než 300 hlasy. Dojem prostých zpěvů jednohlasných v tomto obsazení byl úchvatný. Zpívali všichni bohoslovci, většina čelzatelů, chovanci Borromea a četní žáci gymnasiálnf. V „dies irae” a v jiných příbuzných partiích střídaly se sbory bohoslovců dole a ostatuích pěvců na lzruclttě. I{dyž vešlzeré idasy nadšených pěvců srazily se v jedno, klenba chrámová otřásala se a srdce přítomných chvělo se dojmem až closnd netušeným. Teu prostý zpěv gregoriánslzý, každému bez rozdílu srozumitelný, rozechvívá nejtajuější útroby duše. Po Requiem zahájena jest valná hromada jednoty CyrillskG způsobem slavnostuím. Stala se důležitá usuešenf za tím účelem, aby za-kládáním farních a vikariátnfch spollzit _cyrillských duch cyrillský rychle se šířil a přesná liudba církevní co nejsvčdomitěji se pěstovala. Potěšeni, posilněni, upevněni, poučeni vraceli se hosté přespolní clo svých dědin. IIuilební exercicie se vydařily. Nikdo nelitoval, že v c"as se dostavil. Z kapitala získaného bnc c živ celý rok. 7.a ty dva dny posloucháním naučil se vine, než pouhým čtením za půl roku. „Dá-]i Pán Tiůlt,” oslovil farář z hor pana učitele a zárovoň chorrcgenta farního svého chrámu Páně, „za rolz vydáme se opétnč spolu na tato pout.” nBa, vydáme se rok co rok. Človčlz šedivý omládá takovou rozkoší hudební."
Fia.t ! Fiat l