v pořádku, jestli že farář z pouhé libůstky či rozmaru příbuzenstva zádušní mši pouze čisti dopouští, ačkoliv okolnosti a poměry hmotné příbuzenstva zcela dobře dovolovaly by mši zpívanou, a ačkoli snad i jivak po-hřeb konal se s největší okázalosti a pompou. Tím děje se bezprávi
1.	Bohu, jemuž se ujímá povinnovaná služba slavnostní,
Církvi, již poslušnosti zavázani jsme,
3.	zemřelému, jehož duši ze slavné bohoslužby zádušnf dostalo by se větší úlevy, nežli z tiché mše bez potřeby konané,
věřícím účastenství majícím, kteří by ze zpívaný ch služeb Božích k nařízeni Církve konaných většího užitku duchovního měli nejen přirozeného, nýbrž i nadpřirozeného,
konečně personálu chorovému, který slouže kostelu i jindy, má právo, aby nebyl olupován o příjmy Církví mu vykázané, před-pokládajíce, že povinnostem svým věrně za-dost činí. —

Doznávámo, že zá nynějších poměrů né< mnžuo někoho donucovati, aby za zesnulé příbuzně dal sloužiti s l a v u é zádušnf služby Boží; pak nesmí však farář se strany Církve žádné jiné okázalosti či pompy dopouštěti; duchovenstvo musí odepříti spoluúčinkování sv6 při assistenci; duchovní správce nesmí zejmeua výsady, které zpívané a jen při chudých čtené mši zádušnf uděleny jsou, o vlastní újmě přenášeti a rozšiřovati na čtené mše zádušnf za boháče; jinými slovy: duchovenstvo nesmí spolu poi)adlaati, aby necírkev)aí zvyk zcícluš;cích m í se t~1.ájící v chodu se uclr;oval. Jsme však přesvědčeni, že v nejčetnějších případech stačí poučeni, vysvétlent, přátelská domluva od duchovního správce, která věřícího nakloní, aby dal sloužiti zpívanou mši zádušní. Rovněž převrácené bylo by však, aby s největší pompou kruchta při zpívané mši sv. se obsazovala, při tom však žádná ,missa solemnis" sloužiti se nedala, ač jáhna a podjáhna snadno míti lze.
(Pokračování.)

„Musica Sacra” a diecésní jednota
v Hradci Králové.
Píše F. J. I eTaner. (Pokračování.)

Jakmile vykonáno bylo, čeho především vyžadovala povinnovaná úctivost, pustil jsem se hned druhého dne z rána do práce, pro kterou jsem Hradec Králové navštívil. Vdp. prof. dr. Kryštůfek doprovodil mne na radnici — zde říkají na „Komunál” — kde vzácné kancionály se přechovávají a představil panu purkmistrovi, od něhož ochotně bylo mi do-voleno vyhledati si, čeho bych potřeboval. Přívětivý p. tajemník městský ihned otevřel skřině, v nichž vzácné památky bezpečně se chovají a chutě nastala práce. Přede mnou byly čtyry velké folianty na pergaménu psané pevně svázané a okované. Zdaž a ve kterém z nich ,Rorate" se nacházejí, nedovedl nikdo oznámiti. INTezbývalo tudy, než knihu za knihou, list za listem bedlivě prohlížeti. Hned při prvním foliantu přišel jsem do veliké kolise. Musa malířů krásy úchvatné jala se po-koušeti hudebníka, ukazujíc vnady své před zrakem žasnoucím. lIned v prvním foliantu latinském jsou drobnomalby takové krásy, že jsem si musil učiniti násilí, abych se ne-ztratil u každého obrázku. Poněvadž ale výtvarné uměni do tohoto listu nepatří, musím umlknouti. Co budebniku věděti třeba, pově

děno bude příště. Ve čtvrté knize konečně štastuě jsem přišel na „Rorate,” — ale s hrozným pokušením pro tu krásu již ne miniatur, nýbrž velkolepých komposic celé ohromné folio vyplňujících. Pochodím snad nejlépe, když se hned na počátku vyznám, že jsem nad pokušením — nezvítězil. Kdo by také odolal té kráse barev ! Ty noty ne-utečou !" šeptal malíř hudebníkovi. Nechal jsem tedy noty a prohlédnul si nejprvé obrázky. Komposice malířova zvítězila nad skladbou hudebníka. Očima hltil jsem tu krásu. Ukojiv takto první nával žízně, pustil jsem se ihned na pojídáni not. A tak den co den v tom příjemném závoděni dvou soupeřů žil jsem ,na komunalu" všechny úřední hodiny ráno i odpoledne Výsledek toho úřadováni bude následovati.
Ostatních hodin zbývajících denních a večerních svědornitč použilo se, abych se osobně seznámil s poměry hudby posvátn6 na sídle biskupském.
Zřítelnici diccése jest alunindt. A v alnmuátě jsem byl hostem. Jsa na pramenu nebylo těžko seznati ducha i stav hudby posvátné n budoucích kuěžf. Každého due při mšl sv.
7*