Postupujeme ještě o krok dále. Většina kostelů našich nemá žáduý(-,h svéceuých kleriků. V ,Memoriale rituum" doLsazuje se však, jak velice Církvi na tom zhleží, aby aspoň ve farních chrámech slavné funkce ku vzděláni věřících se konaly, jak dal.-(,e možnost toho dopouští se. ,Metnoriale rituum" pů-odně pro chudé římské kostely sepsané vy-pouštějíc oslavu služby levítské, zpěvu a p. předpokládá nejméně několik kleriků, poněvadž jich v ltímě lze dopíditi se vždy i nejchudšímu kostelu. Z úmyslu zákonodárce lze však souditi, že faráům v našich krajinách dovoleno jest konati funkce dle původního nařízení slavně i bez kleriků, s ministranty světskými pouze zastupujícími, šetřiti však aspoň té oslavy, která vedle poměrů možnou vidí se býti. V takovém případu smí tedy celebrant užiti víee světských služebníků oltářních, pro svou osobu pokud možno „Memoriale rituum” se přidržovati, a oltářním služebníkům svěřiti vše, co klerikům vyká,áno jest, pokud k tomu přímo neui třeba svěceni (nošeni kalichu n. p., které nižší svěceni předpokládá, nesmělo by se dovoliti ministrantům). Na otázku : An toleranda sit consuetudo vigens in quibusdam paroeciis praesertim ruralibus, celebrandi per parochum Missam lectaan fer. Y. in coena Domini, quin peragi valeant eadem I'eria, et sequenti ceterae Ecclesiasticae functiones praescriptae, ob Clericorum defectum, vel potius abolendae?" vynešením S. R C od 28. července 1821 následujícího znění : ,Affirmative et ad mentem. Mens est, ut locorum ordivarii quoad Paroecias, in quibus haberi pos,,unt tres quatuorve saltem Čleríci, sacras fuuctiones feriis Y. et VI. ac Sabbato majoris Ilebdomadae peragi studeaut, servata forma pravi Ritualis S. M. Benedicti XIII.; quoad alias Paroecias, quae Clericis destituuutur, iudulgere valeant ob p,)puli commoditatem, ut Parochi fer. V. in Coeua Domini Missam lectam celebrane possíut" ničeho se nedokazuje, co by odporovalo náhledu našemu. Otázkou žádá se pouze rozhodnuti, zda-li mše na zelený čtvrtek smí čisti se odloučená od ostatních výkonů, s nimiž souvisí? Odpov ěd praví: Jen v případě nejuutuějším tak dovoluje se; jinak, kde jen ponělíud možnost se vyskytuje, aby za pomoci několika kleriků veškeré funkce se vykonaly, má tak státi se, jak Rituale parvum předpisuje. Zda-li na místo kleriků smí užíti se snad též náměstků jejich, na to nikdo se neotazoval; a nebylo tady ani příležitosti na to odpovídati. — Celý výnos kromě toho dotýkal se poměrů, kde dovolovalo se účastenství míti na funkcích též v jiném kostele, kdežto na ulehčení

lidu alespoň mše na zelený čtvrtek dovoluje se vo vlastním kostele farním. Uvažujíce jednak ducha církevních předpisů, který tíčastenstvf na jistých obřadech všem věřícím spořádané duchovní správy umožniti chce, jednak holou nemožnost nahlíží, že při jistých chrámech kleriků u nás netle dopíditi se : nutně soudíme, že epikie, jest-li vůbec kde, zde právě místa má t, j. smíme bezpečně za to míti, že zákonodárce za našich poměrů mezi výkony, které s kleriky slaviti se mají, čitá tytéž výkony i se zástupci kleriků a to tím vice, když zastupování kleriků ministranty světskými aspoň při jistých výkonech v cel& Církvi všeobecným zvykem za dovolené pro-hlášeno jest.
Že však mši zádušní lze právem přičísti k oněm výkonům, která v jistém případu, jak právě možno, k užitku věřScfch konati dovoluje se, jíle na jevo z Rit. Rom. v exeq. ordo ad fin., kde čteme: ,Missa vero, si hora fuerit congruens, citu pro defunetis, ut i a die obitns, praesente corpore, non o m i t t a t u r, nisi obstet magna diei sole.mnitas, aut aliqua n e e e s s i t a s aliter suadeat." Exequiemi t. j. pohřebními slavnostmi církevními, když mrtvoly zde není, jakož i 3., 7, a 30. a výročním dnem, mše zcela jasně předpokládá se.
Ani taková mše, která pro nemožnost zpěvu jen čtena, a z nedostatku kleriků jen s ministranty světskými sloužena bývá, nesmí ještě považovati se za pouhou mši soukromou.
Z uvedeného jest však výsledno, že mši, která k exequifm (zádušním slavnostem) patří, nelze libovolně požadovati za slavnou, zpívanou nebo čtenou. Pravidlo růstává pravidlem, a zní, že m š e platí za s 1 a v u o u; není-li možnou, budto že ,ministri sacri" nejsou pohotově, nebo že by pouze s oběCmi neobyčejnými povoláni býti molili, nebo že alespoň v jednotlivých případech náhradu, na kterou „ministri sacri” právo mají, příbuzným zemřelého nesnadno bylo zapraviti : tehdáž může ,Xissa solemnis" pouhou z p i v a n o n (t. j. liturgicky zpívanou) mši nabrazena býti. Jest-li však nelze sehnati byt i nejmenší počet potřobných zpěváků (obyčejuě jest možno s dvěma dobře vycvičenými zpěváky v kostele nevelkém zpívati chorální rquiem) bud vůbec, anebo na tento den, anebo jen s exorbitantni oběti peuěžnf, at v poměrech obecných, at v poměrech zvláštních, v jakých přlbuznf se nacházejí, neb jsou-li pohotově jen zpěváci, kteří Requiem důstojně a liturgicky právě zpívati nedovedou neb nechtěj! : tehdáž, ale jen tehdáž jest duchovní správce oprávněn, substituovati mši čtenou. Nikterak nent