— 48 _-. Arcicliecése Olomúcká.

Z Olomouce. (Písně ku sv. patronům českým.)
Jako Bůh netoliko věčná pravda jest, nýbrž i odvěká krása, církev netoliko učitelkou pravdy budiž, nýbrž i pěstounkou a předním vzorem krásy. Církev katolická ode-dávna zastřela uměny všeho způsobu ochranným svým ramenem; pod její záštitou nebetyčné vyklenuly se chrámy, balvany kamené oživly podobami ideálně lepými, barvami zrakům pozemšEanů odkryt odlesk krásy nebeštianův a směleji než klenby chrámové, trvanlivěji než mramor, ohnivěji než barva, dojímavě jako samá hudba slávu boží od končin do končin hlásá posvátná její poezie — její písně. Písně naše kostelní jsou pravým a věrným obrazem té které doby. Tak se nás ze „zlaté doby” literatury české dochovaly ony krásné a velebné chorály staročeské, které nás dosud naplilnjí zbožnou náladou a obdivem nad čistou a opravdovou nábožnosti tehdejších našich předkův. Bouřlivým počátkem stol. 16. zasazena českému životu rána smrtná, za neustálého lomozu válečného a drancováni země české vadlo kvítko za kvítkem na bujném pažitu vlasti naši, a co tehdá záhuby zniklo, vzalo za své mrazem Jozefínským. Nic nedbáno krásy velebných chorálů českých, bylyC na rozkaz z rozličných hůr stavovány a zakazovány. Podnikaly se tudíž skladby nové na zakázku, které, však vnitřní i zevnější svou cenou daleko zůstávaly za onnými.
Lid pomalu oněm odvykal, a novým na mnoze slátaninám navykal, tvoře sobě nápěvy dle jiných rozličných známých not". Jest tudiž žádoucno, aby náš lid bodrý a dosud nenakažený na perutích čisté a zdravé poezie a hudby povznášel ducha svého k nebesům,

odkud zvláště v nynější rozhárané době po-moci zdatné nevyhnutelně jest mu třeba. Jest zapotřebí, aby zvláště o pomoc vzýval naše patrony české, kteřížto za drahou svou vlast a za krajany své u Boha orodují. Podnikli tudíž za krásným účelem tím, aby se jednak lidu našemu dostalo písni v pravdě ku zbožnosti povznášejících, velebných, v pravém duchu církevní-,n, od slov. našeho P. KřfžkovskAho zharmonisovaných, jednak abychom patrony své české sv. Vácslava, sv. Ludmilu, sv. Jana Nepomuckého, blahosl. Anežku Přemyslovnu, bl. Jana Sarkanda a především naše věrověsty slovanské sv. Cyrilla a Methoda ctili a oslavovali a přímluvu jejich si vyprosili, někteří vlasti a církve milovníci, vydávati překrásué písně ku zmíněným patronům našim. Právě nyní se dotiskly poslední dvě ku sv. Janu Nep. a sv. Cyrillu a Methoději, líbezné to písně z péra slov. Soukopa a nově harmonisovány slavným naším P. Křížkovským. Jsou na skladě u knihov‑
níka českoslovanské knihovny bohoslovců Olomícckých 100 za 1 zl. 10 kr, franco. Zveme tudiž velb. kuěžstvo a ctih. učitelstvo ku ho,juému odběru, zvláště ku dni 16. máje a 5, července. *)
* Jest veležádoucno, aby dobré písně zdomácněly a ve veškerých chrámech českoslovanských se ozývaly, předpokládajíce, že panuje úpiná shoda nápěvu s přízvučností slov. Musí býti všestranně dokonalé, co všeobecně rozšířiti se zamýšlí po zemí Svato-Václavské. V Praze za tou příčinou zřídí se v těchto dnech zvláštní komíté, jehož úkolem bude konati přípravy ku vydáni kaucionálu, který by stejnou měrou dbal jak krásy nápěvu, tak správnosti básně. Odporoučí se tudy vře1c, aby také na Moravě podobné družstvo zřídilo se. Vzájemným vyměňováním náhledic vytříbí se zásady, na kterých stavěti se bude pozvolna sice, ale bezpečně dílo, jehož potřeba všeobecně se uznává i cítí.	Redaktor.

<_~> rn1YiVa.
Vydání čísla opozdilo se bez vinny redaktorovy, který 1. června večer domů se vrátil ; 2. června byla neděle a pak nahromadilo se více práce ve správě duchovní. Za prominutí žádá	Redaktor.
LINF' S hudební přílohou č. 6. --~
Nákladem vydavatelovým. — Tiskem Mikuláše a Knappa v Praze, v Karlfuě.