-44

Exultetl mělo snad ho~lenz a předtuchou býti dne pravě nastávajícího ?
První den platil návštěvě J. M. nejdůstojnějšiho pana biskupa. Co příchozí do diecése chtěl jsem si vyprositi u něho slyšení. Vlak do Chrástu jede z rána. Po mši sv. dal jsem se na cestu. Dp. vicerektor byl laskavým průvodčím na nádraží.
Cesta rychle mijela. Na stanici „Chrást” vystoupil z vlaku ještě jiný kněz. Byl diecesán Králové-IIradecký. Sedli jsme do poštovního vozu a vozka uháněl s námi vesele k biskupskému letnímu sídlu. Byl 28. den května. Rok a den před tím byl v živobytí mém veliký svátek. Od své římské pouti slavivám římské výročnice. V kalendáři mém přibylo nových svátků. V polovici máje, na sv, Jana Nep. časně z rána přibyl jsem po-nejprv do Říma ; že nikoli naposled, pevně doufám. Rok ten pojmenoval bych jménem „Exultet”. Celý katolický svět putoval k Piu IX., svaté paměti. Svět katolický prozpěvoval tehdáž v Římě vě~ném své „Exultet”. Dne 27. května měla velká deputace rakouská slavné slyšeni u sv. Otce. Ponejprv jsem měl spatřiti jeho tvář. Čekaje s různojazyčnou deputaci v audienční síni vatikánské a rozmlouvaje česky s jistým krajanem s radostí hlásí se k uám kněz vedlejší osloviv nás rovněž jazykem českým. Vyslovila se parola, a s hořickým dp, farářem Haklem, jehož tak dávno přál jsem si osobně znáti, tiskli jsme si ruce. A dnes — jest tomu rok a den — karlínský kuplan s hořickým kaplanem jedou na poštovní káře k J. M. biskupské. Přirozenou měrou rozmlouvalo se o římském „Exultet.” Byla to náhoda? či dobré znamení ? Ozvěna-li výroční katolického ,Exultet" ? Před rokem v hlučném středišti katolického světa, v Romě světovládué, slyšení
u Otce křesťanstva ; — rok a den po tom
v klidném útulku milené vlasti slyšení u Otce diecése ! Ve výroční den světového „Exultet” taková náhoda?
Livě obnovila se v duši ozvěna loňského nExultet".
Když syn po dlouhé době vrací se do rodné dědiny, otec sotva s větší vřelosti uvitá jej, jako J. M. biskupská oslovila a přivítala neznámého kněze. Podivuhodná to povaha l Spztřiš tvář, uslyšíš první slova a již se ti zdá, že cd narozeni jsi jej miloval. Mluvíš k němu jako k otci — s dětinou důvěrou, s neobmezenou láskou. To kouzlo povahy Pán Bůh dal.
A co bylo předmětem hlavním a prvním hovoru při uvítáni a rozloučeni? Musica sacra. Ráno se počalo a večer se skončilo. Jako hudba nebeská, tak 2nčla ni v duši ta slova

příbuzná. Z duše ani byla mluvena, J4salo srdco nad takovou shodou. Kdys posléze mezi řeči vyslovil J. M. nejdůstojnější pan biskup úmysl, že zamýšlt po návratu s letošní
biskupské visitace zříditi diecésní jednotu pro zvelebení a opravu hudby kostelní,
tuE zajásala duše radosti nejčistší.
„Exultet !” ozývalo se všemi žilami. Tu radost slovy vylíčiti nélze. Srdce v prsou bušilo, tváře hořely.
Slyšeli jste, přátelé hudební, že přáni vaše nejvřelejšf stane se skutkem? Le biskup otec zřídí vám jednotu, po které jste prabli ? Že „Mnsica sacra” stojí pod ochranou jeho? Že ze sídla diecése vyjde proud, který ovlažovati bude blahodárně celou roli hudby posvátné po diecési ? Dovedu oceniti vaší radost, poněvadž cítím až dosud radost vlastni prouditi útrobami duše.
Nejvřelejšf touha nás všech stane se skutkem, a brzy, a bezpečně!
Výročnfce světového „Exultet” se osvědčila. Pius IX. žehna s nebe.
Přátelé hudební ! Připravujte bezodkladně po diecési farní spolky, aby ihned do života vstoupiti mohli, iakmile z vůle a rozkazu Jeho milosti biskupské vinnost svou zapoéne jednota diecésní.
Nad celou krajinou a diec6s1 vévodí cti-hodná kathedrálka na návrší stojící, aby odtud „Musica sacra” rozléhala se po celé diecési. Celý chrám důstojně v přesném obnoveni slohovém se stkvi; vysoká okna nádherou barev, oltáře a kazatelna v úpravě gotické. Odklidilo se bez milosrdenství, čím neš>;astný věk velebnou svatyni znešvařil. Poslední ozdobu přidá jakožto zavěrečný kámen úpravy vnitřní J. M. pan biskup sám — oltář sv. Antonína. A ku skvostnému daru přidává nyní i d é a 1 u í okrasu poslední — krásného stánku Božího důstoj n o u hnclbcc posvátnou.—Aby pak zabezpečena byla v celé diecési, tedy i diecésní jednotu pro pěstování důstojné hudby kostelní. Ted` kathedrálka celá ve veškerých od-větvích uměni křestanského jedním duchem bude provedena. Architektůra s plastikou, malba s posvátnou hudbou zavznf jedním, zvučným akordem. Minulost krásu slohovou znešvařující jest skončena. Všeobecná barmouie rozléhati se bude pyšným klenutím velechrámu biskupského. První chrám světlem bude a vůdcem chrámům ostatním i v oboru zpěvu církevního.
„Exultet” ranní se osvědčilo.
Nedovedu nikdy bez pohnuti vzpomínati si na otee Abrahama, s jakou láskou on po-cestné pod střechu přijímal. Stával před stanem a uzřel-li v dálce příchozího, naproti mu vycházel, do obydlí svého jej nutil a krásně