-- 43 —

pouti. Nad hroby lisíců rozprostřen byl nyní překrásný, zelený koberec. Zemé, která, pila krev synů svých, pokryla se svatebním rouchem májovým. Jaké to proměny v životě přírody a v životě národu l Na hrobech život, — z krve synů Izvět.
Já rád bydlívám v seminářích poměrů patriarchálních. Člověl: zde títi se býti doma. Představeni jsou otcové, alumni jsou synové vnímaví, snadno roznícení, dobrému přístupni. 0 toho krásného věku přípravného k povolání vznešenému 1 Zde příkladem oteův svých učí se synové otci býti budoucím osadám.
Z povinné úctivosti platila první návštěva otci diccésc, J. M. nejdůstojnějšímu panu biskupovi. Poněvadž však právě meškal na letním sídle svém, bylo cestu odložiti až na jitro, za to však představen jsem byl od vdp. rektora generálnímu vikáři a děkanu kaprtoluímu, nejd. pánu Janu Raisovi, na jehož památkú jubilea právě v prostřed května ducliovenstvo do l:athedrály postavilo oltář sv. Jana Nep. Jmeniny generálnílio vikáře oslavilo kněžstvo votivnfm oltářem jeho patrona. Žáci a synové ve službě církevní jubilovanému druhému otci k svátku jmenin a k svátku jubilea postavili do kathedrály oltář, aby na něm ještě dlouho občE nejsvětější obětoval — za ně a za sebe, za Církev a vlast. Dojemná láska! Synovská důvěra! Dětinná úctivost! U toho kmeta krásného vzezření, mladistvG duše, jiuošské horlivosti učme se my nezkušení, mladší bojovníci cnosti, lásce, zápalu ! Ta-ková návštěva občerstvnje duši, jako tělu lahodí za vedra odpočinek v stínu věkové lípy. Dlouho trvala ta návštěva a přede zdála se býti okamžikem. Taková okamžiky jsou předtuchou radostí rajských, kde jest pouze věčnost, poněvadž čas letem mijf. Svatvečery jsou to života, když již stojíme na práliu svátku, kdes r.ína slunce vychází, aby vice nezašlo.
To jest ten den věčnosti, ku kterému zde noc pozemská jest přípravou. Štastný pozemštan, jenž kroky svG tak spravuje, že životem máje béře se od mládi až clo šedin! Bez bouři a blesků není sice ta pout po-zemská, bouří však vzduch pouze se očisEuje; jezero jen na povrchu se kormoutf ; — hlubina duše zůstává nedotknuta. 0 sladký máji života i v šedinách!
Máj byl. Večer se nachýlil za milé rozmluvy. Věřfef královně máje zpívali písně v Marianském chrámu Páně. Sli jsme, abychom s nimi zpívali a se modlili. Kostel Panny Marie napinil se věrnými ctitely Panny a Matky. Zbožné zpíval ten zástup. Zbožně a lahodně zněla píseii z úst lidu až na toho varhaníka, který mi ustavičně radost kazil a píseň stále přerušoval pitomými mezihrami. Kdy konečně

přestanou varhanfci ostudu tropiti mezilirami! Sk.ckají ustavičně linem do řeči a do zpěvu, jako prostořeký poštěváček bez přestání pře-rušuje proud řeči. Držeti jazyk za zuby, jest mu největším ximěuím. Předehra a d a lx r a býti musí, aby zpěv měl odstavce, sloka zakoněenf, lid oddechu. Mezilara jest všal,; nesmy81 a zloMd zároveň.
Po lahodné písní kázáni zahřálo, požehnání potěšilo, píseň Marianská rozveselila. „Anděle Boží, strážce můj 1” znělo na rozchodu. V ochraně jeho byl ten dnešní deu. Doprovázel věrně od rána až do večera. Díky!
Klidné jako máj bylo první půldne v IIradci Králové. Milý den ukončen jest milým večerem za zajímavEho hovoru ve společnosti představených seminářských a přátel tam se scházejících.
Časně z rána zvonek seminářský probudil ze sna. Dvanácte let za svého mládi v pražském semináři zvykal jsem poslušným býti jeho hlasu a všech těch 12 roků vstával jsem — nerad. To jest ta líná limota v člověku, co k zemi táhne. A teu boj ducha s uf trvává leta, vlastně bez přestání. Uposlechnul jsem hlasu zvonku. V semináři a v životě se musí poslouchati. Bohoslovci odešli do oratoria. Já za toutéž přičinou do zahrady s tím pře-krásným rozhledem po krajině ranním sluncem ozářen(. Miliony diamantů třpytilo se vůkol. Každý list a každá travička měla svůj diamant. To bylo lesku a barev! To celé stvořeni se modlilo. Ký div I že vydychovalo vzduch svěží jako balsám. — Dobře jest poslouchati hlasu zvonku a poslouchati vůbec! — Před očima velkolepá krajina v záři vy-cházejícího slunce, hned vedle v zahradě na vršku nejstarší chrám sv. Jana Nep. ! Dobrá disposice, kde příroda nadpřirozenosti rubu podává.
Po šesté hodině počala mše sv. Šel jsem sloržiti též. Varhany spustily vážným rhytmem. Po krátké a přiměřené předehře zavznr,ls kruchty dvouhlasý sbor piných hlasů mužných, Wittova Missa Exultet" rozléhala se síni posvátnou. Exultet ! — Zbožný, ale přiměřeně zbožný jásot mše „Exultet” do-provázel mši obětovanou na oltáři. Bohoslovci zpívali pevně. Nastupovalo se jistě a určitě. Znělo to mužně a jadrně. Mil6 bylo překvapení, milejší ještě správnost zpěvu. Nepři-pravovaným přednesem výtečné, právě církevní skladby podán jest bezděčně důkaz, že v semináři Králové-Hradeckém sídli již po delší dobu a pevně zakotvena jest — ,Musica sacra" v nejušlechtilejším smyslu slova. Kdo by z tak utěšeného zjevu se neradoval? Exultet !
Nomen omen?