— 31

Za hlukem skrývá se obv~ ejně ušlcliv;í tvář. Po celý rok tropívá se na kruchtách ustatla, o které nikdo nepíše. 1)fljile-li však pout, neb jiná Bužihodová slavnost, sezvou se hudebníci, zpěváci a zpěvačky divadehri a v novinách s velikým rámusem se oznamuje, že ten a onen ředitel kiu•u bntle pro-vozovati tu a onu skladbu za spolapíisobuuí těch a oněch výtečníkú.
Nechto toho balamuucui ! Stu ostud jedním skutkem ponE~kud lepším se nezakryje. Stoupenci „Cecilie” neoznatuují, ale pracují. Každá neděle jest jim Božím hodem a poutí.
Odporuje-li tudy zásadám eccílským napřed oznamovati hudební programy kostelních slavnosti, za to vřele se od porue'uje, aby po slav-no s t ech ka povzbuzení jiných psalo se o nich často a pravtlivě.lděluv:íním takovým živí se vzájemnost, tuží se snaha, podněcuje se horlivost.
Výmincé+nč oznamují se napřed jen velké slavnosti, jejichž mimořádným účelem jest poučení jistých krtdtá hudehniuli, jako bývají „Uecilské slavnosti” a p., kde uvedení prograuru bývá nutná za tun příčinou, aby cizí účastníci náležitě se při-pravili a potom dle vzoru a poučení se říditi mohli	Lelmcr.
Odstrašujici vzorec moderuiho omámení o hudbě kostelní. .. Cech'° píše : Je tornu sotva několik dní, co veškeré čtenářstvu nemálu pohoršeno bylo zprávou o velikém pohoršení, ktcréž se v dvorním far-ním kostele sv. Augustina při provozování komorní

hudby událo — a jakoby všem katolík,im v říši navzdor ohlašnjí sobotní viileňské listy: „v c. k. dvorním chrámu sv. Augustinu bude se v netiéli dne 24. března o 1 t. hodině dávati mše a graduale od Karla Seybra a ofl'erturium arie od Stradelly (sopránové solo!). Sulo bude zpívati slečna Kamilla Nordmannova, na varhany hráti dvorní varhanrk Bruckner. V pondělí na to dávati se bude Vitá-sková slavnostní mše, graduale (bariton sole' od Vavř. Weise a oflertorium (sopran solo) ud Fr. Schuberta. Sola budou zpívati p. Vilím Speyer a pí. profesorka Passy-Curnet. Pan Vockner bale lrráti ua varhany. S dvorním kosteleni závodily v necírkevní hudbě farní chrámy na předměstí alsurském a na Alticrcheufcldu.Lrle zpívaly aula : pí. Leopoldina Glterker, slečna Úirsa a Enima voli Scclezky, Vilcmina Rafaelova a Betina von Iv,wuva. — Je to zajisté krásnó svědectví o katolickém duchu, jaký ve Víilni panuje a zárovui znázornění našich neblahých církevních potnPrCI. Kdc není smyslu pro církevní vrnění, nmtí smyslupru církev samu. Pánu Bolet by se vídeúr tí farář o v é lépe zavděčili, kdyby místo bczbožnÝuh fanfar českému lilo raději česky zakázali a s ním se pobožně a třeba jen tišo se pomodlili.
Volná aplikace neuí zabráněna.
Ředitelstvi kůru kathedrály Králové Hradecké jest uprázdněno. „3lusica sacra” s napnutou d~ clitivosti oček~ivá, jakým hudebníkem obsazeno bude veledůležité místo.

Hudeb-í příloha 4.
„15 al%ra R auctore Fr. Wátt. (op. 3 b.)
Touto příloltou hudební počíná se nová mše nevšední ceny umělecké, kterou Dr. Fr. Witt pro „Cecilii” pracoval. Důmyslný skladatel vyvozuje ve skladbě ua četných místech ulfuktů slavnostní dojem plodících. Až pilní a horliví pěstitelé chrámové hudby nové dilo umělecké důkladněji probírati budou, u:tbudou přesvědčení, jal; skvělých účinků i při poubém zpěvu bez všelikého průvodu docíliti lze. Polyfonie uhlazená střídá se s hotnofonif. Rozmauitosti přibývá větami dvou-čtyr-pěti a šesti-hlasými. Bohatosti a leskem vyznačuji se zejmeua momenty veledůležité. „Lt incaruatus est” n, p. počúiá sbor ženských hlasů, načež „de Spiritu Sancto” jakoby ozvěna dřívějšího o oktávu níže trojhlasem mužským se opakuje, v „es Maria Virgine et homo factus est” srážejí se konečně oba sbory v mohútnou a úchvatnou šeštihlasou harmonii. Do pětihlasu přechází skladb čtverhlasná na četných místech B. p. „uau Brit fínis”, simul adoratnr et conglorificatur, tlui locutus est per prophetas”, do šestihfasu v ,resurrectionem mortuorum.” V Sanctus" počíuá zase sbor ženských hlasů, po něm sbor mužský sám druhé „Sanctus” pokračuje, načež v třetím „Sanctus” smíšené hlasy čtverhlasuč dále až dokonce zpívají. ,Benedictus" jest trojhlasné (Soprán, Alt, Tenor) pro solový tercet. Po způsobu starých skladatelů vyznamenal skladatel nejvíco „Aguus Dei”. Prvuf a druhé dává přednášeti čtverhlasem, třetí vesměs šestihlasem (Cantus I, a II., Altus, Tenor I, a II, Bassus), čímž celá slavnostní mše slavnostního zakončení dochází. Kde by však nebylo možno vyšinouti se na sbor šestihlasý, přidává jiné (IIL) „Aguus Dei” pro slabší sbory. Výběr jest tudy bohatý a rozmanitý. Trojí „Aguus Dei” může se zpívati bull tak jak udáno jest, aneb na rnisto šestihlasébo možno předuášeti následující čtverhlasé ; nebo lze vynech ti I. a II. a následující třikrát opakovati, či pouze dvakrát, načet by še>>ihla~ýtn se skončilo.