-29‑
Pokud však ještě tak není, úpině schva- l zavázani jsme těm, kdož způsobili, že povolána luje se, aby uěaucčtf velanisti~i vtrhanať.-kúho i jest z ttcjčola`~,17í:1t ttčwec'ýc1t firetti umění oživujíce a přísptvajfce pitsobili v Ra- varhanářsl: ch, aby zhotovíla varhany pro kousku na vývin toho umění! A proto vděkem chraul Spasitele.
Mosaikat

Ohavnost na místě svatém. V „Čecha” líčí se následující obrázek vídcitský: (Pod svícnem bývá tma). Všichni znalci a při - telé pravého křestanského umění již dávno od-soudili a na prosto zavrhli teatrální hudba až dosnil v přemnohých kostelích oblíbenou. Tak zvaná sola pro zpěváky a zpěvačky byla příůinon častých nejvýš pohoršiivých akandálit v chrámíclt větších měst. Kdežto se u oltáře nejsvětější tajemství víry slaví, provádí hnclba na kiu•n frivolní rejdy a diváctvo (pobožní věřící to nejsou) dole zevluje. Tak se to děje obyčejně při ngjslavnějších pontifikálních mších. l~aproti tomu zavádění staré, kl a-s i c k é církevní hudby do chrámu vyhýbá, ano i odporuje se ze všelijakých příčin. Co nový doklad našich slov uvádíme veřejný skandál, kterýž se stal vneděliv ali gustili ském chrámě ve Vídni — (tedy zrovna pod svícnem!) — a který by byl málem ztrátu uěkoiika lidských životu měl za následek. Vídeňaltý „Vaterland” aby nenarazil, uvádí zprávu o tom doslovně z „Vorstadtzeitungu”, odkudž i my ji uvádíme: K d o d o p o 1 e d n e, když c. k. komorní zpěvačka pí. Wiltova, po~lcdní tři večery měla v operním divadle zpívati, kolem divadelní kasy náhodou šel, mohl si p o n ě k u d představiti m a čka n i c i, ktcráž panovala včera (ne(lěli) o jedenácté, dopoledne, avšak nikdy tu, lctcrá byla v kostele samém. Veliký kostel by1 obecenstvem clo slovně nabyt, hlava těsně vedle hlavy a prsa na prsou. Komu vypatl z rukou klobouk, nebyl s to proň se shýbnonti, obrátit se stranou bylo marným pokusem. Do kostela nebylo přístupu aniž z něho výstupu. M š c zač a 1 .9, avšak hned mezi první takty vmísilo se zoufalé volúuí: Lnft — hinans — Hilfe! a nato všeobecné syčení. Nastalo ticho na okamžik. Pronikavé hlasy varhan všechno přehlušily. Došla řada na solistky, paní Wiltovon, paní I'ridl inderovou (židovka? r.) nařež sbor, potom varhany a tam u oltáře kněz - - -1 Na>tala nová vřava: IIivaus — hinans, ticho 1 — otevřít ! — dupání, vzdychání, nářky, fizlcostlivé výkřiky činily každý okamžik trapným. Jmenovitě ti dveí•í děly se výjevy, kteréž není možná vypsati Rylo viděti ruce vzhirru vzttižeré, ženy s tv.í (,mi zsinalými, muže, s jíchžto čel řinnl se pot a všechno jako v jednom uzlu. — To by1 koncert na rozlouč.er.on paní Wiltové v chrámě augnstinskt-ui. O pobožnosti aneL nějalci,m církevním obřadu uch,Nlo cřera ani řcři. Rylo něco podobní ho zajibté k očekúráuí a di~íure se, že se

žádné strany neděla se žádná opatření. Nevíme sice, zdali a nntoho-li osob v chrámě včera vzalo pohrronrn, avšalc to jedno konstatujeme, že se ozvaly hlasy nmohé rozhodně proti p o d o b n ý m t e atrálním p ředstavením, jaká se odbyla včera v chrámě augustinském." Tolik „Vorstadtzeitung”. Žid tedy uznává neslušnost podobných teatrálních mší a kojíme se nadějí, že tento Úsudek žida Ic reformě kostelní hudby i n mís mnohem více přičiní, nežli tisíce domluv a proseb znaicit a pravých přátel křestanského umění. Konečně dovolíme si položiti otázku, není-li pan farář svrchu jmenovaného chrámu též kandidátem ua jisté biskupství v Čechách? — Až potud „Čech.”
K utěšenému obrázku vídeňskému muže redaktor 1)i-ičiniti na porovnanou o b r á z e k pražský, který za minulých let každoročně bylo vídati n sv. Josefa — u a v e 1 k ý p á t e k. V posvátný den hluboké kajícnosti umlká po Praze s kostelními zvony též všeliká hudba — i na divadlech, i v koncertních síních. Církev koná do-poledne tíchvatné obřady velkopáteční. S kůru zaznívají ,Improperia", jejichž ozvěna hýbe útrobami světáka i zatvrzelého. Odpolední hodinky ukončuje vyznanmě hrobové ,Misercre mci Deus" ; kterým končí se liturgická pobožnost. Ostatní čas trvá kř•estan v tiché modlitbě. klid s kostela putuje i do města. Vše mlčí. Umlkla všeliká hnclba. Pást s mlčenlivou kajícností jest povšechný ráz života. Ve chvíli, kdy i jeviště i podium koncertní z ítctivosti ku katolické Církvi půst uložili hudbě nástrojné s úcty k postu katolickému, — chrám Otcity kapucínův na Poříčí na posměch kajícného smutku rozezvuěil se na místo divadel a síní koncertních hudbou nástrojnou. Když se stmívalo, hrnuli se do kostela zástapové židít křtěných i ne-křtěných, protestantu i katolíků. Zde poskytovala se chtivým náhrada za opera toho dne zavřenou. Pablikunr divadelní v kostele divadelně si počínalo. Ač n hrobu nejsvětější Svátost vystavena byla, nespatil jsi ani jediné koleno sklú,něti se před Beránkem na triuttr vystaveném, ani ki•ížem znamenati se. Zády se obraceli tlivatlelní hosté a mimo-řádní navštěvovatelé katolického chrámu a hovořili i bavili se jedni s druhými nahlas, jako se v divadle činívá před početím ouvertury. V katolickém chrámu slyšel jsi bzučící roj několika set trnbcit. Pak viděl jsi kněz(,, přistupovati k Požimu brobu, aby skryl vystavct.ou velelmuu Svátost. zanotoval