Vychází vždy	ř	Jen frankované listy
5. každého měsíce. `		přijímají se.
Rukopisy redakci za‑
slané nevracejí se.
Předplatné,	C E C 111 Em ež činí	f	Dopisy, týkající se
J	j	redakce, buďtež za‑
poštovní zásylkou	Casopls	sýlány franco
na celý rok. r. m. z1.2, f pro katolickou hudbu pos~~tnou	Ferd. Lehnerovi
na půl Teta	1, ~	v Karlíně, číslo 234.
přijímá pouze na je-	v úeehácti, na Moravě a ve Slez-,ku.	Reklamace zasýláuy
dnu z těchto dvou dob
buďtež do expedice
administrace	Majitel, vydavatel a redaktoa ;	v Praze, v Karlíně,
v Karlíně, číslo 234.	~ERDINAND ~. ~EHNER,	Anenská ul. č. 144.
Číslo 4.	V Praze, dne 5. dubna 1878.	Ročník V.
OBSAH : Varhany votivního kostela vídeňského. — Dlosaika, — Hudební příloha 4. Dlissa vSalve
Feginaa. —
varhany votivního kostela vídeňskéhoA
Napsal dr. Karel $cc!csleithraer.

Bohatý, skutečuě monumeutálni kostel Spasitele má také vc vuitřku důstojně býti upraven. 0 varhanech, které jednou v prostorách těch ozývati se budou, lze již z předu tak tvrditi; ž~3 dílo stejuorodó bude s podivu-hodnou budovou, za to ručí uspořádání celébo stroje, jakož i známá pořádnost a svědomitost firmy.
Jest nevšední zásluhou jednoty stavební, zejmena pak důmýslného stavitele kostela, že u volby varhanáře upustilo se od zásady, aby jen rakouští umělci povolávali se k vyvedení stavby, i vnitřní úpravy. Umělecký jemnocit Ferstlův dovedl i zde posoudíti právě poměry stávající. Rakouští varhanáři s nepatrnými výminkami nemohou se až dosud chlubiti ani stejným s německými kolegy theoretickým názorem, ani vědeckou a technickou znalostí toho umění. Ač vyskytuje se v Rakousku, jak podotknuto, několik čestných výminek, ač čítá se zde něco málo varhanářů věci znalých a skutečně dovedných, nelze jich předce z nedostatku praktické zručnosti a zkušenosti použiti ku vyvedení díla tak důležitého. Nebo takový dovedný varhanář dává a musí předuost dávati menšímu obcbodu, než v závod pouštěti se s panující konkurenci, která pouze po výdělku se pachtí,

bez ohledu, je-li práce dobrá, či-li nic. Proto však též postrádají ve svém umění oné zručuosti a zkušenosti, která nutně se musí před-pokládati, aby jim s úpinou bezpečností svěřiti se dalo vyvedení díla tak znamenitého. Varhany chrámu Spasitelova nejsou předeo takovým předmětem, na němž by varhauář teprv pokusy činiti a praktickou zručnost zjednávati si měl.
Ač od r. 1869, kde ponejprv počal jsem v tomto listu bojovati s panujícími nešvary varhauářskými, v techuickótn vzděláni rakouských varhanářů poměry o něco se zlepšily, zůstávají tito přede až do dnešního dne valně pozadu za německými kolegy svými. Zejmena platí tak o hudebním vzdělání, které od každého mistra varhauái~e uutnč vyžaduje se. Jemného, cvičeného sluchu, jakož i pravého, huclabuího úsudku o barvě a sílo tonové potřebí jest k nejdůležitější právě části ntněuí varhanářského — k intonaci píštal. Aby tuho dosáhuul, potřebuje varhanář mnohého cviku a zkušenosti, trpělivosti a vy-trvalosti. Mistru varhanářskému dlužno dále býti znalcem liry na varhany alespoň tou měrou, aby mohl přesvědčiti se o přiměřenosti intonace, zda-li totiž intouovaný hlas,

2e nábledy a zásady o varhanech „Cecilií” (viz roě. I[. str. 33., 57, roč. 11I. str. 89., roč. IV. str. 3., roč. V. str, li.) hlásené, nebyly bezdůvodny, svědčí článek vídcitskélio „Vaterlandu”, který redaktor v překladu čtenářstva podává. Pravda počíná nyní i ve Vírhii všeobeeně právo zjednávati si v obora varhanářském, Mezi hudef)níky vzdělanými panuje úpiný souhlas ve v -',ech otázkách o hudbě církevní.	Yozn• red.