-20‑

vzalo vznik křeatanstvf samo, v chudobných místech venkovských až posud zdárná myšlenka pokroku ráda se ujímá. Chudý kůr Zručský, jehož snaživý a v hudbě dobře znalý ředitel a spolu varhaník p. říd. učitel Jos. Babický nemá ze záduší odměny žádné, leč co na lidech štoly při pohřbech často ještě s mrzutosti vymůže, a přece každodenně beze všeho officiei,iiho závazku zpěvem a hrou na varhany s celou svou rodinou chutě chrámu slouží: chudý takový kůr chápe se krásné úlohy Ceciliauské — a bohatými fondy a užitkem z pozemků opatřené kruchty nemají chápati ducha církevního? Jak bolně dotklo se pozorných čtenářů, když „Čech” oznamoval, že u sv. Vita za sv. Otce provozováno byla requiem do Es moll od Škroupa ; tedy pořád jen ještě paráditi musí tam na prvním místě vlasti naší hluk nástrojů, ač tam mají sil zpěvných s důstatek a již k vůli té rozmanitosti mohli by jednou sáhnouti do repertoiru jiného. *) Jak mile bylo opět čisti, že
*) Důstojný pan dopisovatel předpokládá, že skladba celkem byla důstojná a přednes dokonalý ; nelíbí se jemu pouze „paráda nástrojů hudebních na prvním místě posvátném vlasti naši”. Redaktor zase naopak nenamítal by ničeho proti průvodu nástrojů h u-d e b nic h, když poubý zpěv u sv. Vita nezdá se býti dosti bobatým, a k slavné bohoslužbě dostatečně přiměřeným, jen kdyby s k l a d b a jednak byla ušlechtilá, soublasie s připadnou bohoslužbou, jednak p ř e d u e š e u í důstojné, umělecké, promyšlené, ku pobožnosti vzbuzující aneb alespoň z modlitby nevyrušující. Toho se i redaktor nadál, že skladba byt třeba nástrojná, předce bude důstojná, když k sv. Vitu stupoval, aby s četnými katolíky poslední úctu vzdal V e 1 k é m u P i u IX. Bohu-žel! sklamáno jest spravedlivé a oprávněné očekáváni nás obou, dp. dopisovatele i mé vlastní. Na památku Svatého Otce tak vše-obecně a vroucné milovaného zaznívalo s kůru sv.-Vitského requiem triviální triviálně před-nášené. Prohřešil-li se p. kapelník volbou skladby a provedením na památce Otce křestanstva požehuané a svaté, v něčem předce byl souhlas kruchty s lodi. Triviálnost kůru souhlasila naprosto s frivolitou jednotlivých účastníků ku slavnosti komandovaných. Po-horšeni způsobené tou i onou sprostotou bylo všeobecné. Nebyli uraženi pouze ti, kteří souhlasíce s přísnějšími zásadami „Cecilie” nadáli se přiměřené oslavy smuteční za sv. Otce, nýbrž vycházejíce z chrámu hlasitě reptali i laikové instrumentální hudbě přející. Když redaktor po službách Božích z chrámu vycházel, při-~ljržili sc k nřn:u dva vkeoleeně zn.mf, 1c111,4

od pražských spolků katolických zvolen jest akusti(-l.y vhodný chrám P. sv. Jiljí, aby tam věhlasný Ftirster se svým pěveckým sborem vokální requiem Hallerovo provozoval. Kdy pak se toho dočkáme, že Praliou půjde jen jeden proud, aby jako všechny katol. spolky se sjednocují k společnému requiem za zesnulou hlavu církevní, také všecky kůry v sjednoceném směru obnovené pravé hudby církevní ku předu kráčely? *) Cili jest těch
horliví a osvícení katolici, architekt s jedné a jistý pan hrabě s druhé strany, oba vysloveni příznivci hudby chrámové na nejširších základech; první se stanoviska uměleckého vůbec, který nerad obmezuje svobodu umělcovu ; druhý co milovník hudby se stanoviska hudebního zvlášt. První bez obalu vyslovil, svou nelibost nad sprostotou, jako i druhý, který se mně dotazoval na skladatele requiem. V odpovědi vydal jsem svědectví pravdě.
Když hudebníci na kruchtě dotrhli poslední akord, nástroje odhodivše okamžitě s velkým lomozem s kůru se hrnuli. Po zádušní mši sv. zpívány jsou absoluce chorálně. Byl to chorá 1 hodný hudby před-cházející, chorál vedle A]báua Stolze, jako popel šedivý, který posluchače ven z chrámu vyhání." Centuýř za centnýřem dobře odvážený se měřil poctivě. Nevím, co mu říkal sv. liehoř, byl-li přítomen.
Kde u ředitele kůru není lásky, vroucnosti a obětovucsti, tam i na čele chorálu vtisknuta jest pečet všedni omrzelosti. Po Praze rozšířena byla charakteristická anekdota. Hudebnici si vypravovali, že pan kapelník, jsa před slavností zádušní tázán od jednoho ze svých představených, co provozovati hodlá, odpověděl lakonicky : „Za málo peněz -málo muziky!” Relata referro.
Kde každá jednotlivá produkce závislá jest pouze od většího neb menšího počtu zlatovek ; — kde čest hudební, cit a památka i uctění velkých mužů zesnulých ničím není ; tam sejčkové přeji hudbě kostelní : „Dobrou noc !”	Pozn. red.
*) Veiežádoucf jest zajisté jednota v životě církevním vůbec, tedy i v důležitém odvětvi toho života — v hudbě kostelní. Při vši jednomyslnosti snab mohl by však dobře ob-státi ob oji s m ě r vedle sebe ve přátelském poměru, jeden Církví r o z k á z a n ý, druhý Církvi trpěný. Vedle rozkazu Církve chorál při službách Božích slavných býti m u s f, vokální umělecké skladby vfcehlasné býti mohou, průvod pak instrumentální býti s m f, poněvadž Círizev katolická, kosmopolitická zřejmě trpí, na čemž tu í tam si zakládají,