- 1R -
Zpívaná MS e ZáduŠYll. *)
1'išc Fdw Lungcr.

Mše zádušní mají v bohoslužbě církevní tak zvláštního místa, že v rubrikách (bohoslužebných pře(lpisech) vytištěných v před-mluvě mešní knihy se záhlavím Ritus celebrandi Missam` (způsob slavení mše sv.) vy-kazuje se jim celé zvláštní pojednáni v tit. XIII.: „de bis, quae omittuntur iu Missis pro Defunctis”, kde se udává, čím mše zádnšuí uchyluje se od mší jiných.
A nerozeznává se mše tato od jiných pouze formou, nýbrž takB poměrem svým k ostatní bohoslužbě církevní.
Obyčejné mše totiž, které se pravidelně sloužívají v souhlasu s připaduým svátkem anebo dnem, nepovažují se samy o sobě za odloučené a vyhražené; jsou vřaděny v ne-přetržitý, ustavičně trvající život církevních modliteb a církevního života ; jsou v tírké souvislosti s m o d 1 i t b o u b r e v í ř e, kterou na tento den konati jest každému duchovnímu vyššího posvěceni a která v jistých kostelích, alespoň v biskupském chrámu stoličném, lzterý jest matkou všech kostelů diecése, — jakožto veřejná bohoslužba se koná v k ů r n kostel-nim způsobem společných hodinek mši sv. dílem předcházejfcích, dílem po uí uásledujicfch.
Výminečné pouze jsou mše, které po-strádají bližší souvislosti s modlitbou brevíře dne přtpadného.Lde dva druby rozeznávati dlužno: mši v o tivní a m ši z ádu šuf, ač i tyto nejsou naprosto vyloučeny z života církevní modlitby. Nejsou-li vřaděny do pravidelného krulni modliteb ctrkevnicli, postrádajíce souvislosti s nimi, odpovídá jim řada bohoslužebných pobožnosti způsobu mimo-řádného, jichž o zvláštních příležitostech užiti možno, jako právě mše tyto zvláštními příčinami vyvolány jsou,
V o t i v n im mším odpovídají veškeré liturgické pobožnosti, o kterých se čte v Rituale Romanum" v odstavci: De processionibus", aniž by vždy bylo mysliti nutně na průvody v pravém smyslu slova, poněvadž vedlo starodávného obyčeje církevního většinu

takových modliteb původuč s průvodem snojeuých také bez veliké změny místa liturgicky konati lzo.
Z á d u š n í m mším naopak v řadě církevních modliteb odpovídá jednak tak zvané Officium Defunctorum, které i v brevíři, i v ritnálu se vyskytuje, jednak veškeré modlitby v rituálu pod názvem , De exequiis" obsažené.
Má-li tudy mše zádušní vlastní své místo, má předce s každou jinou mší opětně to společné, že se bud jen č t e, nebo s 1 a vně slouží, aneb z nedostatku osob k službě určených („ministri sacri") alespoň zpívati se může.
Podotknouti dlužno, že výraz : Miss a p r i v a t a" zejmena při zádušní mši ve dvojím smyslu přichází. Jednou vyrozumívá se tím pojmenováním jako jinde mše pouze čtěná, která všelikého rázu slavnostního postrádá ; jindy zase i zpívaná, ba slavná mše zádušní s o u k r o m n ou slovo, když z příčin pouze soukromých, na přání soukromé neU z pobožnosti soukromé se koná, a nikolivěk na přání církví samou vysloveuó.
Jako jsou duovG, v nichž přeje si církev, aby případná mše sv. nejen čtěna, nýbrž zpívána a slavně sloužena byla, muohým kostelům tak i předpisujíc: jsou též příležitosti, o kterých církev přeje si, aby mše zádnšuí zpívala se, jistým kostelům tak i předpisujíc. Předepsána jest totiž kathedrálním kostelům slavná mše zádušní při pohřbu biskupa, vždy ve výroční den biskupa posléze zemřelého, v jeden den po památce Všech věrných duší za veškeré zesnulé biskupy diecéše, a na den Všech věrných duší, jak samo se rozumí. Na první volný deu každého měsíce a v každý volný pondělek předpisuje se kostelům stoličným a konventuáhifm rovněž mše zádušní, nemusí býti však zpívaná. Jest prostě k o n ven t u á 1 n f mší zádušní.
"Missa solemnis" předpisuje se Rituálem římským vůbec při každé slavnosti pohřební; praví se tam totiž zřejmě: Sacerdos cum ministris paratur od celebrandam Missam s o 1 e m n e m pro defuncto, si tempus

*) li,editeli kuru jest všímati si stejnou měrou nejen hudební, ale i liturgické stránky katolické bohoslužby. Předpisy obou dlužno znáti zevrubně nejen správci duchovnímu, nýbrž i řediteli kůru. Ctěnému ctenářstvu nebude tudy dojista nevliod, když Cecilie" soustavuě dále vnímati si bude liturgick~ch přecLpisw, pokud jsou v souvislosti s huclbon posvátnou. Posloupná řada článků sem spadajících počata jest v 11. ročníku Cecilie" (str. 17. 25. 31.) pojednáním 0 Iitrcrgické stránce zpívané (slavné) mše sv." VIII. roč. 'str 22 25) poukázalo se na G(íkoneclárství cirkerní o hře na vurlaany." V letošnlrn V. ročníku přichází se k liturgickým předpisúm o Zl)ívané mni zádušní." Veskeré články vycházejf s pera důkladného a důmyslného v tom oboru znatele dp. katechety a faráře Eden. Langera, jehož zásluha všudy spravedlivě se oceňuje.