— 16 —

Feuilleton.
Cestopisné upomínky hudební.
Vypravuje F. J. L e li n e r. (Pukr.)
Pezuo má, jako Praha naše, mnoho kostelu, ctihodných stářím, dostojuýclt ozdobou, velebných zpěvem, posvátných zbožností křesCauu mrtvých i živých. Mnohý stkví se nádhernou obnovou duchem starým provedenou. Jiné cltrámy podržely původní krásu. Věkem barvy zašly, líce vybledly, stěny sešedivčly, vnada však zůstala. Iyůměnec panenský uevybledunl.
By1 to poslední den odpočinku.
Večer exercie počaly.
Nepřetržitým proudem v duchovních exercieiích slovo kazatele se střídá s modlitbou a meditací, aby duše uchvácená a žádným cizím dojtnetn uevyrušovaná, za típlué samoty a mlčenlivosti, snáze a rychleji obrodila se k novému životu a potravy a nápoje navážila k dálším bojům a omládlé horlivosti. Tak zde mělo býti— v ej-erciciích hudebních. V nepřetržité 'radě několika dnů ráz na ráz mluvila do duše a k srdeielověka důrazně a dojemně, mocně a jemně, prosebně a káravě Musiea Sacra, aby vnitro ničím jiuýtn uevyrašované přeměnilo se a v nových předsevzetích utvrdilo se k obnovenému apoštolování, k vytrvanlivé činnosti, k obrodu kleslé Intdby ehrámové. In silentio et selitudine !
Slunce se klonilo k západu. Na ulicích jindy klidných počalo býti živo. Živé proudy valily se odevšad k jednomu středisku do kostela dominikánského. Co dosud se slyšelo, bylo toliko předmluvou. Nyní pod večer měli popíti exercicie.
Počali zpfvanými litaniemi -- modlitbou právě katolickou. S úpěnlivým výkřikem za smilování se počíná : Kyrie eleison ! S tímtéž voláním se konči : Kyrie eleison! Na počátku a na konci u Krista Pána hledá se útočiště první a poslední. Christe eleison ! Třikrát po-každé křestan modlitbu počínající a dokouávajíci Krista za vyslyšení žádá krátce sice, ale s veškerou touhou a horoucnosti duše chudobné a milující, připomfnaje Beránku Božímu před sklonkem modlitby po třikrát na důkaz neobtnezené důvěry, že ,suímaje hříchy světa" nás nšeti`í, vyslyší a nad námi se smiluje. S Kyrie se počíná a s Kyrie se konči. S trojjedínýnt Bohem křesEau modlitbu počíná a v Jeho jménu modlitbu končí. A v tomto

ráuici, mezi počátkem a koncem v luttreta~tshýcla lbtCGni;(.11 za tnocttuu přímluvu a orodováuf ntateřskú se žádá matka Ježíšova a Panna neporušena, útočiště hříšníků a Královna andělů i Svatých všecli.
Duši zbožné litanie )nodbití se jest snadnou prací a rozkoší zároveň. Litanie však přiměřenou Itrtdbozti vyjádřiti, jest nesnadno velmi. Fři neobyčejnG délce vystřihati se monotonie, stálou gradací chvály a veleby združenou s úpěnlivou, vždy přibývající prosbou o milostivou přímluvu a orodováni umělým zpěvem vysloviti — dovede pouze skladatel mistr.
Lde na programu byly litanie od dr. Fr. IVittu (d až 6 hlasé, opus 28). Skladatel se přiznává, že na malém tom díle 12 let praccval — v přestávkách ovšem. Užil nejkrásnějších myšlenek, které mu v nejštastnějšfcb dobách nálady duševní napadly. Jsou to krátké plody uejblažeuějších okamžiků člověka s veškerou vroucností se modlícího Komponoval a psal jo krví přímo ze srdce preudfcf se. Co nejpěkuějšfho věděl, zde uložil a svědomitě a umělecky zpracoval. Sám se k tomu přiznává. —
K srdci přirůstá, co člověk plaiil mzdou mnohého potu. Ovoce práce ntuoholetG bývá mazánkem. Že Witt zakládal si na litaniích, snadno se pochopuje. A že vynalo',ila se veške.á možná pilo na svědomité nacvičeni za-milované skladby, kdož by pochyboval. Svou nejmilejší skladbu chtěl takt sám říditi.
A řídil ji.
Krví ji psal, těžbou chorobou stížeu ji řídil. Když vypravovatel Witta navštívil, shledal jej v povážlivém stavu zdravotním. Lékař pak přímo zakázal všeliké namáháni anebo rozčílení, nemají-li se dostaviti následkové nejsmutnější. Který však otec byti i umírající opouští nejmilejší dítko své? Těžce nemocný skladatel neodolal lásce. Vstal a šel říditi skladbu svou.
A bylo věru rozkoší poslouchati mistrnou přednášku mistrnébo díla, když skladatel sám pomoci 60 výtečně nacvičených zpěváků svou práci nejmilejší interpretoval. Witt zná říditi a to s celou duší a přirozenou ráznosti povahy. Audebuík, který přišel, aby se zde při-učil, trnul ; nehudebník, který do kostela přišel, aby se zde pomodlil, z nálady zbožné nebyl vytržen, ba byl v ní stále udržován a dále podněcován.
(Pokračování.)

S htulebuí přílohou r. L.
Nákladem vydav,-itelovým. — Tiskem Miknl íše a Knappa v Praze, v Karlíně.