— 15 -‑

Pěstování zpevu církevního.

diecése

Z Tábora.
V minulém adventě obmezili jsme se na opakováuí nově nastudovaných skladeb majíce na paměti pravdivé: Repetitio mater studio-rum." Toplatí zvláště o českých litaniích loretanských, do nichž teprvé při druhém provozování 8, prosince náležitě jsme se vžili a je pochopili, tak že jsem byl s provedením tentokráte zcela spokojen.
0 nedělích adventních opakovali jsme Haslerovu ,missa seeunda", jež zůstává vždy milou. Ano čím více se provozuje, títn milejší se stává. III. ned. vděčnou mši Stehieovu: „I,aetentur coeli”, v niž třeba však poopraviti poněkud vadnou deklamaci tetu. IV. ned. Skuherského mši vin honor. s. Ferdinandi". 0 Sylvestru : „Tedeum” Wittovo op. 15.
Na den nejsvět. jmena Ježíš nově jsme

Buděj oviclíé.
nastudovali se zvláštni chuti a pietou A. Gabrieliovu : „Missa brevis”, o jejímž neodolatelném půvabu a zbožné kráse nebudu znovu slov šířiti. Popsalti jste ji sám. Čtvrtou neděli a na den nejsv. jm. Ježíš zpívali jsme též graduale a communio dle sv. řehořského chorálu a hodláme i budoucně již vždy tak činiti. — Bohužel bylo nám v té době již vykonati i skutek křestianské lásky na počest jednomu členu tklivým čtyrhlasným Libera" od IIallera (12 příl. Wittovy ,Mus. sacra" z r. 1874). Mohu tentokráte s potěšením zaznarnAnati, že téměř všickni členové našeho sboru s ne-všední pílí a chutí potřebných zkoušek vždy se účastnili. Kéž by bylo tolik času a hudebaého materiálu, co chuti a lásky k této umělecké vznešené práci, jež sama sebou jímá, šlechti a povznáší!	K.

Mosaika,

Zvýšené slažné ředitelů kůrů. Přihlížejíc k drahotě ny)iější sliledala městská rada pražská, že služné ředitelů kůrů a varhaníků v přítomných poměrech nedostačuje a proto stalo se usnešení, zadati na příslušné úřady, aby plat ředitelů kůrů a varhaníků na patronátních kostelích přiměřeně zvýšen byl. Městská rada zároveň navrhuje, aby při farních chrámech Páně sv. lIaštala, sv. Petra, nejsv. Trojice ve Spálené ulici a v Podskalí ustanoveni byli zvláštní varhaníci s ročním platem 200 zl. — Takové úpravy slouží městské radě ku cti a chvále. — Žádostivi jsme, zda-li kdy k tomu dojde, aby také jednou konečně v Karlínském chrámu Páně sv. Cyrilla a Methoděje, prostornějším nad ostatní kostely pražské, otázka kůru slušně upravila se. Karlínský kostel uea,4 totiž aá dosud skutečného ředitele kůru, nýbrz pouze p r o v i s o r n í h o varhaníka, který v jedné osobě jest zároveň p r o visorní m ředitelem Vira. Za obojí úřad vyplácí náboženská matice 200 zl. ročně, tedy zrovna tolik, mnoho-li má v Praze mladík z varhanické školy vyšlý za hraní varhan. Z čeho mají se pořizovati potřeby kůrové ? Kůr chrámu Páně sv. Cyrilla a Methoděje v Karlíně postrádá kromě jiného až do-sud na prosto sbírky kostelních děl hudebních, ne-maje hudebnin v ceně ani — jediného halíře. Vše zůstavuje se soukromé snaze, tak jako by při-měřená oslava služeb Božích zpěvem liturgickým a uměleckým nebyla ani podstatnou a nezbytnou částkou slavné bohoslužby, nýbrž pouhou toliko libůstkou jednotlivce a soukromnou zábavou na zažehnání dlouhé chvíle.
Zemřel v pavoiání. „11las°' přináší následující utěšený obrázek životopisný vzorného ředitele kůru a učitele : Na den sv, tří králic náhle ochrnutím plic zemřel velezasloužilý a vůbec ctěný Fr. Z ava di1, pens. nadučitel a ředitel kůru. Ráno před xapočet{u4 hrubých služeb B. spadl de sedadla svého

v kostele na kůru a byl mrtev. Nebožtík narodil se ve Velké Lhotě u Penčic a jsa Bohem výtečnými vlohami obdařen, oddal se, odbyv studia v Olomouci, s velikou oblibou stavu těžkému, stavu učitelskému. Zastával tento úřad svůj od r. 1824 vždy co nejsvědomitěji. Neopomíjel nikdy vštěpovati hned v útlá srdeěka dítek láska k Bohu, církvi a vlasti, sám jsa horlivým katolíkem a nezištným vlastencem, jakož i podporovatelem literatury naší. Nejprvé zastával své místo jako výpomocný učitel a provisor v HrubýchjPenčicích, Zdounkách, Hrubém Újezdě, ve Veselíčku a pak v blízkých Drahotouších'po 1 /2 roku, odkud se za samostatného učitele dostal do Milenova. Po dvou letech udělena mu pak byla škola drahotoušská, kde na 24 let jako nadučitel a ředitel kůru k všeobecné spokojenosti svých představených a farníkil povinnosti své konal. Nebožtík náš nezahálel nikdy, nechodil a nelítal od zábavy do zábavy, od jedné hry do druhé, ale prázdného času svého k šlechetnému a důstojnému používal zaměstnání a sebe vzdělání, říkaje : „člověk se nikdy nepřeučí.” Největší zálibou a zábavou byla mu hudba a zpěv a sice kostelní; on to byl, jenž poprvé vyhostil poznenáhla z chrámu všeliké zatáčky a světské divadelní nápěvy. V jeho duchu pokračuje nástupce jeho nynější p. nadučitel v Drahotouších J o s e f B a r b í ř, ovšem jak nám slyšeti jest s mnohými překážkami, však s dobrým výsledkem. V úřadě svém sestárnuv a takřka o sví j zrak se připraviv myslil nebožtík na odpočinek. Poslední měsíce zakoušeti musel ale od mnohých pánů měštami z Drahotouš snad z vděčnosti trpkých dnů. To ho nemálo bolelo. V tichosti a rád vystěhoval se z Drahotouš. Přišel k nám a my s radostí jsme stařečka přijali. Pohřbu účastnilo se četně učitelů a množství zdejšího obecenstva. Čest budit jeho památce a pokoj jeho popeli l” — Jali Zil, tak zemřel.