- 11 -

liké zavádění novot ve zpěvích a čteních. Ještě důrazněji na to horleno bylo na synodě roku 1366.
Zde přísně zakázáno bylo ku př, by při
zádušních službách Božích po Velikonoci ne‑
zpívalo se „Christus resurgens”. Tam též za‑
kázáno bylo zpívati při mši sv. rondely neb
kantileny t) (světské to písně obsahu po nej‑
více zamilovan(,bo !) Tento zákaz obnoven po‑
zději (r. 1412) též od arcibiskupa Honráda
zvláštním synodálným statutem, ano i králem.)
Kromě toho viděl se Arnošt nucena
„mocí svaté poslušnosti” zavázati děkany, fa‑
ráře, kleriky a laiky, aby o Božím těle při pro‑
cesí nedopustili nižádným způsobem konati
též divadelní hry aniž účastniti se pískačům
a žertovným zpěvákům („fistulatores & jocu‑
latores") při ní. Za příčinu zákazu toho
udává, že Bůh neraduje se „z modulace zpěvu
iustrumeutálného, nýbrž raději z pobožnosti
srdce” (cum Deus non deiectetur in modula‑
') Viz: IIoeAerovy ,Concil. Prag, str. 13. Z) Ibid str, 71 a 89.

tione cautus instrumentalis, sed potius in devotioue cordis". t)
Tito joculatores (franc. „jongleurs”) byli původně sluhové tak zvaných troubadourů, ve Francii vzniklých. Úlohou jejich bylo, aby lidu zpívali písně, od pánů jejich složené, při čemž bylo jim také starati se o šprýmy. Z Francie rozšířil se tento způsob a nezpůsob zpěvu přes Německo, kdež ho nebylo, do Čech, patrně vlivem lucemburského krále Jana, jenž vzal s sebou do Čech jednoho francouzského troubadoura takového Machauda co sekretáře svého. 2) Tak tuším vysvětliti třeba bude i vznik oněch zakázaných rondelů a kantilen, též ve Francii vzešlých a v Německu neznámých. 3)
L. c. str. 13.
Z) Dr. Ambros Gesch. d. Mus. YI. Bd. S. 210 s q
Z této vzájemnosti francouzsko-české vy-světluji si též nápadnou podobnost franconzských a českých „her velikonočních” ve slovech i melodiích, jež jeví se zvláště v j ednom rukopisu knihovny sv.-Quentinské a jiném universitní knihovny Pražské ze 14, století.

Nové varhany u sv, Vojtěcha.
Píše F. J. Lehner.

Stálo to kus práce, domoci se v Praze varhan soustavy dokonalé! By10 to cest a psaní, jako když nějaká moc k válce se chystá 1 K neuvěřeni. Jistí lidé mohli si nohy uběhat a ústa umluvit, aby jen odvrátili od Prahy to hrozné nebezpečenství — konkurenci.
Varhanářství v posloduíhh decenniíeh valně pokročilo, varhanáři-umělci přičinili se, aby využitkovali ve prospěch varhan co fysika a akustika nového a jasnějšího objevila. Snaha korunována jest štastným výsledkem. Nemotorný obr, s kterým dříve nesnadno bylo zápasiti, proměněn jest v obra dobráka. Královským nástrojem byt i rozměrů velikých hravě ovládá hrající hudebník. S obra nepovolného stalo se povolné dítě. Varhaník druhdy v potu tváři pracující nyní hravě hraje a ovládá strojem, který jest mezi hudebními nástroji králem.
U nás také varhanáři pokročili, ale jen — ústy.
Když tedy pro chrám sv. Vojt~cha měl zjednán býti nový stroj varhan, ale dokonalý, ale mistrovský, nastala zákulisní práce pod-vratná rozměrů rozsáhlých. Sejčkům nemilé jest světlo. Noc prodlouziti a světlo denní zastaviti není právě prací vděčnou, poněvadž

bezvýslednou. Vášeň však a předpojatost ne-počítá s faktory skutečnými, nýbrž s domnělými. Přelud s přeludem válči.
Přeludy rozptýliti stálo mnoho práce. Mnoho kroků! A mnoho psaní! — Jako když říše k v álcě se chystá.
Světlo zvítězilo.
Pravda vždy, ač mnohdy po dlouhých a těžkých bojích vítězí.
Le zvítězila, těšíme se v zájmu domácího varhanářství, aby na mistrných strojech učilo se mistrnosti. Liknavé donucovati ku přemýšlování, jest skutkem záslužným. Mrtvé po-chovávati a nevědomé učiti jest skutkem křestanského milosrdenství, první tělesného, druhé duchovního.
„Prosit!”
Stalo se tak z úmyslu vlasteneckého a uměleckého zároveň.
Když tedy po dlouhém potýkáni se s přeludy statečný Jos. Foerster rytířských ostruh udatnosti a obratnosti válečnou si zasloužil, po porážce posledního fantomu svěřeno konečně osvědčenému varhanáři Steinmeyerovi v Etinkách provedeni varhan pro farní chrám Páně sv. Vojtěcha.