Feuilleton,
Cestopisné upomínky hudeuni.*)
Vypravuje F. J. L e h n e r.
Aby redaktor nezůstal dlouho dlužen laskavému a trpělivému čtenáři zdělenf zkuš uostí z oboru hudby koateluí, jakých mit poskytla poslední cesta po Italii, musí nejprve dokončiti c,stopis v minulých ročuicíeh „Cecilie” počatý. Napřed jedno, potom druhé.
Zrádně opustil čteuáře na náměstí Řezenském, když jsme po krásnýk'h nešporáclt ruku v ruce spolu se vraceli z velebuáho dómu biskupského.
Zbývajícího večera použilo se svědomitě. Chodilo se labyrintem tízkých uliček a po břehách Dunaje: Křížkovský, Foerster, Konrád, Hollein a já. S mostu a zo břehu dívali jsme se do mocného proudu, jako o záN,od spěchajícího pryč — pryč, aby dřív dospěl cíle. Pýu majestátně a klidně jde svou cestou, Dunaj však spěcliá jako střela a hráze pod-milá- ,K Dunaji běžela — „Utonulá” Křížkovského -- Dunaje so pta'a: „Jsi-li tak hluboká, jako já vysoká?” Tajemně se valil ten mocný Dunaj světový. U zřídla a v počátcích své pouti německý, v mohtítném však vývinu svém slovanský. Dlouho truchlil ten Dunaj slovanský nad po; obou, nyní tam, kde s morem se zasnubuje, jásá nad ba ioucí volností a svobodou. Zbavuje se pout hnusnýclt, věkových. Obr rozkládá své mocné údy tak dlouho zpoutané. Dívali jsmo se se starého kameného mostu řezenského za Dunajem, jak spěchá odtud na pomoc Slovanům. A od něho zase se obrací zrak ku chrámům a věžím, domům a ulicím starobylého Řezna, kde podobně jako v královské Praze každý dům má svou historii. V Praze nešetří se všade bohužel! starožitností, aby ráz bývalé slávy se zachoval, kdežto Řezno má do dneška celkovitou tvárnost středověkn. Jako u lidí se spatřuje, tak zde každý dům má svou zelúštní iisiogaomii; tu arkýř, tu malbu ; zde štít, tam sochu ; mistr kovar a mistr pasíř, mistr zámeěník a mistr bednář má zde vyvěšeuý svCij štít starodávný a znak poctivého řetuesla. Takový štít mistra řemeslníka býval nejmistrnějším jeho dílem. Na něm již zvenčí
*) Vis „Cecilie” roč. I. str. 79. So. 91. 93. 101 Roč. II, str. 13. 19. 27. 81. Roč. IV. str. 31.

se vidělo, jaký chlapík u vnitř bydlí a pracuje hlavou a rukou. Po Praze ta krása a známka bývalého rozkvětu řemesel se tratí deu ode dne víc a víc. Jednotvárné tabule s ohromnými literami hláspjl, že nyní pracují jen ruce a stroje, bez hlavy a důmyslu. Mistři domírají.
Nastal večer. Opustili jsme ulice a zašli společně do zahrady pobaviti se nerušenou rozmluvou a posilniti se na dny příští, které nastávaly. Smáli jsme se a povídali si. Když řeknu, že jsme rozmlouvali žertem a do opravdy výhradně o hudbě kostelní, nebude, kdo by mi nevěřil. Nám hudebníkům i ve snách hudba kostelní na srdci leží. Když ji neprovozujeme, tedy o ní sníme. Lásku k ní nám nikdo neupře. Všiclini, jak jsme tehdáž seděli pobromadě kolem jednoho stolu — přátelé hudby posvátné v cizině — . Křížkovský, Foerster, Konrád, Langer, Appel, Průcha, Hollein a vypravovatel —zůstali jsme věrnými a oddanými ji s neobmezenou láskou a vytrvalostí. To bohdá ! nabude, aby jeden z nás ji opustil — tu nevěstu nebes, tu vroucně milovanou družka sv. Cecilie. Tehdáž jsme ji přísahali věruost, lásku, poslušnost — až do smrti. ,11lusica sacra' jest naší nevěstou. Ji budeme zpívati, pokud Pán Bůh života prodlouží. A až jednou zemřeme, ona nad hrobem zapěje nám. To doufáme na pří-mluvu sv. Cecilie od Pána Boha, milosrdného a dobrotivého, že na věčnosti vřadí nás společně z lásky k ní do sboru, který věčně pěti bude Jenu píseň chvály a díků. Jemu výhradně sloužiti, zde v Církvi bojující, tam v Církvi vítězné, jest jedinou snahou i prací společnou. Sloužiti zde, a sloužiti tam — písní. Jiného nehledáme. Tot štěstím. a od-měnou zároveň. -- Sloužiti !
Pozdě ,jsme se rozešli, každý do vlastního bytu bud vykázaného, bud objednaného. Po blažeuéfn dnu zavřela se víčka k blaženému snění — o rozkvětu hudby posvátné ve vlasti milené.
Byla to krásná neděle — den Páně — vyvolený a vzácný.
Pondělek byl prázdný. Využitl~ován byl dobře. Celý den chodili jsme po kostelích. Poněvadž již několikrát jsem v Itezně byl, chodil ,jsem ku svým starým, známým přátelům — z kostela do kostela. Jsou to vesměs kmetově stříbrovlasí, ale jak krásní ! jak přívětiví ! Věk nepříznivý přiodil ovšem některého oblíbeným rouchem svým. Ale i z toho roucha usmívá se starcova ctihodná tvář. (Pokr.)

Lar' S hudební přílohou ě. 1. -IM
Yákladem vydavatelovým. — Tiskem Mikuláše a Kuappa v Praze, v Karlíně.